Постанова
Іменем України
 
27 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/22611/14-ц
 
провадження №61-10697св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,
представник позивача - Путієнко Євген Валерійович,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну          скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня           2020 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Шахової О. В., Вербової І. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2014 року акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 19 жовтня 2006 року між АТ «Укрексімбанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 355 000 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі LIBOR (12m) + 6,52 % річних, але не менше 8,5% річних з кінцевим строком повернення кредиту до 15 жовтня 2027 року.
Погашення кредиту мало відбуватися щомісячно відповідно до встановленого графіку.
19 жовтня 2010 року і 28 лютого 2011 року між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору від 19 жовтня 2006 року, яким було змінено графік погашення кредиту.
У зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором від 19 жовтня 2006 року станом на 24 червня 2014 року виникала заборгованість у загальному розмірі 1 599 609,79 швейцарських франків та 1 318 196,64 грн, з яких: 1 199 067,00 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 400 542,79 швейцарських франків - заборгованість за процентами за користування кредитом, 654 293,36 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 663 903,28 грн - пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту, яку АТ «Укрексімбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 
09 лютого 2015 року АТ «Укрексімбанк» подало заяву про збільшення позовних вимог, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2006 року станом на 06 лютого           2015 року у розмірі 1 663 876,43 швейцарських франків та 8 747 445,88 грн пені, з яких: 1 199 067,00 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 464 809,43 швейцарських франків - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 754 098,91 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 5 993 346,97 грн - пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року у складі судді Чех Н. А. позов АТ «Укрексімбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2006 року у розмірі 1 556 187,52 швейцарських франків, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 198 887,63 швейцарських франків, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 357 299,89 швейцарських франків, та пеню у розмірі 500 000,00 грн.
У задоволенні інших вимог АТ «Укрексімбанк» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги банку є обґрунтованими, разом з тим, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентами за користування кредитом у межах строків позовної давності, встановлених статтею 257 ЦК України. Крім того, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України суд зменшив розмір пені до 500 000 грн, оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір пені значно перевищує суму заборгованості.
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року змінено в частині розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість            за кредитним договором від 19 жовтня 2006 року станом на 06 лютого          2015 року у розмірі 1 570 873,50 швейцарських франків та 8 747 445,88 грн пені, з яких: 1 199 067,00 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 371 806,50 швейцарських франків - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 754 098,91 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 5 993 346,97 грн - пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту.
У задоволенні інших вимог АТ «Укрексімбанк» відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та АТ «Укрексімбанк» задоволено частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1                   на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованості за тілом кредиту залишено       без змін.
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року в частині         вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованості за процентами за користування кредитом та пені скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу АТ «Укрексімбанк» - задоволено частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року змінено в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2006 року, яка станом на 06 лютого    2015 року складає 371 806,50 швейцарських франків - борг за процентами та 8 747 445,88 грн пені, з яких: 2 754 098,91 грн - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами, 5 993 346,97 грн - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за тілом кредиту.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У даному випадку позивач реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом пред`явлення відповідного позову до суду. 
Враховуючи, що АТ «Укрексімбанк» звернулося до суду із позовом у серпні 2014 року, то строк позовної давності щодо вимог про стягнення процентів з лютого 2011 року по серпень 2011 року сплив, разом з тим, наявні підстави для стягнення процентів за період з вересня 2011 року по лютий 2015 року. Крім того, заборгованість за пенею позивачем розрахована у межах позовної давності, а саме за період із 27 серпня 2013 року по 06 лютого 2015 року, та її розмір не перевищує суму заборгованості за кредитним договором, то ці вимоги банку є законними і обґрунтованими.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 05 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Згідно з розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2020 року № 84/0/226-21 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального          права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року та постанові Великої Палати Верховного Суду          від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що розрахунок заборгованості за пенею, наданий позивачем, є незаконним, оскільки суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування», та необґрунтованим, оскільки в понад мільйони разів перевищує понесені позивачем збитки, крім того, порушує засади справедливості, добросовісності і розумності, як складових елементів принципу верховенства права, що свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення пені. Також судом не враховано, що позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності, а тому нарахування процентів і пені є незаконним і необґрунтованим, оскільки кредитором було змінено строк виконання основного зобов`язання, шляхом направлення боржнику 07 травня 2014 року вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом. При цьому, враховуючи, що рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, то незалежно від того, чи отримав боржник це повідомлення, для банку настали відповідні процесуально-правові зміни.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2020 року АТ «Укрексімбанк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
19 жовтня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є АТ «Укрексімбанк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 355 000,00 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі LIBOR (12m) + 6,52 % річних з кінцевим строком повернення кредиту до 15 жовтня 2027 року, але не менше 8,5 % річних. 
Відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору) позичальник повинен до 15-го числа щомісяця здійснювати платіж у розмірі 5 377,00 швейцарських франків.
 
19 жовтня 2010 року сторони підписали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою змінили найменування банку, виключили пункт 2.2.3, виклали пункти 2.3, 2.4.1, 2.7 в іншій редакції, доповнили договір пунктами 2.4.6, 2.5, 3.1.11. 
 
Додаток № 1 до кредитного договору - Графік погашення викладено у новій редакції від 19 жовтня 2010 року. 
 
Зокрема, згідно з пунктом 2.4.6 договору банк переносить з рахунку, вказаному у підпункті 2.4.4 договору, прострочену заборгованість за кредитом станом на 14 вересня 2010 року у розмірі 1 199 067,00 швейцарських франків на рахунок з обліку основної заборгованості.
 
28 лютого 2011 року між АТ «Укрексімбанк» і ОСОБА_1 підписана ще одна додаткова угода № 2 до кредитного договору, якою договір доповнено пунктом 2.5.6, відповідно до якого банк переносить прострочену заборгованість за процентами станом на 28 лютого 2011 року у розмірі 32 853,81 швейцарських франків.
Позичальник зобов`язаний сплатити банку нараховані, але несплачені проценти, зазначені в абзаці першому цього договору, та проценти, що нараховані та будуть нараховуватися за користування кредитом у період з лютого до вересня 2011 року (включно) таким чином, щоб загальна сума щомісячних платежів щодо сплати відсотків становила суму не менше 12 000,00 швейцарських франків у період з лютого до квітня 2011 року, 23 000,00 швейцарських франків у період з травня до вересня 2011 року.
 
Додаток № 1 до кредитного договору - Графік погашення викладено в новій редакції від 28 лютого 2011 року.  
 
Станом на 06 лютого 2015 року (уточнений розрахунок) розмір заборгованості за кредитним договором становить 1 663 876,43 швейцарських франків та 8 747 445,88 грн пені, з яких: 1 199 067,00 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 464 809,43 швейцарських франків - заборгованість за процентами, 2 754 098,91 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 5 993 346,97 грн - пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту.
 
04 лютого 2015 року представник відповідача подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції, у межах доводів, які не розглядалися під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою АТ «Універсал Банк», є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
 
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна            сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів           (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

 
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
 
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
 
У пункті 2.4.1 кредитного договору від 19 жовтня 2006 року сторонами погоджено, що погашення кредиту відбувається у валюті кредиту щомісяця рівними частинами починаючи з наступного місяця після одержання кредиту у сумах, визначених графіком погашення кредиту. 
Відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору) позичальник повинен до 15-го числа щомісяця здійснювати платіж у розмірі 5 377,00 швейцарських франків.
 
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі                          № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі       № 310/11534/13-ц, провадження №  4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

 
Таким чином, у банка відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
Судом установлено, що 12 березня 2014 року АТ «Укрексімбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України пред`явило вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором шляхом направлення боржнику відповідного листа і вказало у вимозі, що ця заборгованість має бути погашена протягом 60 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, тобто кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання.
 
З урахуванням вказаного правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом і пені після пред`явлення АТ «Укрексімбанк» у березні 2014 року вимоги до боржника згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України немає.
 
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції вказаного не врахував, оскільки стягнув проценти і пеню, які були нарахована після зміни банком строку виконання основного зобов`язання.
 
Зі змісту вимоги від 12 березня 2014 року, направленої ОСОБА_1 , вбачається, що заборгованість позичальника за кредитним договором               від 19 жовтня 2006 станом на 07 березня 2014 року складає:              367 701,68 швейцарських франків - проценти за користування кредитом та 1 313 562,46 грн - пеня.
 
Оскільки банк, скориставшись своїм правом, змінив в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, то він має право на отримання від боржника заборгованості, нарахованої до цієї дати, тобто 367 701,68 швейцарських франків - проценти за користування кредитом та пеню, розмір якої з урахуванням заяви про застосування наслідків спливу позовної давності та дати звернення до суду (27 серпня 2014 року) із позовом за період з 28 серпня 2013 року по 07 березня 2014 року складає 448 286,50 грн. 
При цьому факт неотримання боржником вимоги про дострокове виконання зобов`язання не впливає на обчислення нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки саме по собі направлення вимоги, в якій вказаного порядок і строк виконання зобов`язання, свідчить, що банк реалізував своє право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів і пені, та в односторонньому порядку змінив умови догвоору.
Твердження заявника, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами і пенею є незаконним, оскільки суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування», є безпідставним, оскільки зазначений закон набрав чинності 10 червня 2017 року, а згідно з пунктом 2 Розділу IV «Прикінцеві та Перехідні положення» дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. При цьому колегія суддів враховує, що відповідачем у порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду належних і достатніх доказів на спростування розрахунку заборгованості, поданого позивачем.
 
Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Враховуючи те, що під час розгляду справи судами повно встановлені обставини справи, однак суд апеляційної інстанцій неправильно застосував вищенаведені норми права, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині, що була предметом касаційного перегляду, а саме щодо вирішення позовних вимог АТ «Укрексімбанк» про стягнення процентів за користування кредитом і пені з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення вказаних вимог.
 
Висновок суду апеляційної інстанції, що банком не було змінено строк виконання основного зобов`язання, оскільки направлена банком вимога про дострокове повернення усієї суми кредиту позичальником отримана не була, оскільки повернулася без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», є безпідставним з огляду на вищевказане.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року змінити в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення процентів за користування кредитом і пені, стягнувши з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» проценти за користування кредитом у розмірі 367 701,68 швейцарських франків (триста шістдесят сім тисяч сімсот один швейцарський франк шістдесят вісім сантимів) та пеню у розмірі 448 286,50 грн (чотириста сорок вісім тисяч двісті вісімдесят шість гривень п`ятдесят копійок).
 
В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 16 червня          2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович