Постанова
Іменем  України 
 
24 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 200/15072/16-ц
провадження № 61-3119св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Калінович Сергій Петрович,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каліновича Сергія Петровича на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2017 року у складі судді Женеску Е. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновича С. П. та просила визнати недійсною довіреність, посвідчену 11 липня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П., за реєстраційним номером 672.
В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 квітня 2000 року.
В кінці травня 2015 року вона випадково дізналася, що вказана квартира була продана на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т. В. Продавцем від імені позивача виступала ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 11 липня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П., зареєстрованої за реєстровим № 672. 
ОСОБА_1 зазначала, що вказану довіреність не видавала, в місті Дніпрі ніколи не була, підпис на довіреності виконано не нею. Як з`ясувалось пізніше, невстановлені особи шляхом психологічного тиску, залякування і шантажу, змусили її дочку ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності, підписати договір купівлі-продажу від 29 липня 2014 року належної їй квартири. За фактом заволодіння квартирою шахрайським шляхом з використанням підробленої довіреності Шевченківським Управлінням поліції ГУ Національної поліції у м. Києві відкрито кримінальне провадження та триває досудове розслідування. Вищевказана довіреність є недійсною, оскільки вона не висловлювала своє волевиявлення на вчинення вказаного правочину та не була його учасником.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсною довіреність, посвідчену 11 липня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П. за реєстраційним номером 672. 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що при посвідченні оспорюваної довіреності позивач не була присутньою у нотаріуса та довіреність не підписувала, що також підтверджується висновком почеркознавчої експертизи, а сам нотаріус, посвідчуючи оспорювану довіреність, не перевіряв осіб, які її підписували, а тому порушив вимоги законодавства при вчиненні вказаної нотаріальної дії.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У лютому 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Калінович С. П. через представника ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2017 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що він є неналежним відповідачем у справі. У випадку оскарження одностороннього правочину особою, що видала довіреність, відповідачем у справі має бути особа, на користь якої був вчинений такий правочин.
Ним були додержані вимоги законодавства при вчиненні нотаріальної дії, зокрема під час звернення ОСОБА_1 з метою посвідчення довіреності нею було надано документ, що посвідчує особу - паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податку. Відповідно до Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на нотаріуса не покладається здійснення перевірки справжності документів.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
 
08 травня 2019 року справа № 200/15072/16-ц надійшла до Верховного Суду.
 
ОСОБА_1 направила відзив на касаційну скаргу, в якій просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                               в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 квітня 2000 року.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т. В., ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П. 11 липня 2014 року за реєстровим № 672, продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .
Матеріали справи містять копію довіреності від 11 липня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П., зареєстрованої за реєстровим № 672, згідно якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатись, а саме продати, обміняти, заставляти або здавати в оренду (найм) належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , на умовах, які їй попередньо відомі з договору доручення, а також бути її представником з усіх питань, пов`язаних з оформленням договорів купівлі-продажу, міни, іпотеки або оренди (найму). Для чого ОСОБА_2 має право, зокрема, подавати від імені ОСОБА_1 будь-які заяви, що стосуються виконання цієї довіреності та передбачені чинним законодавством.
Шевченківським районним управлінням ГУ МВС України в місті Києві на підставі заяви ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження за ознаками частини другої статті 190 КК України у зв`язку з тим, що невстановлена особа у травні 2015 року, використовуючи підроблені документи, шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12015100100005943 від 28 липня 2015 року.
Згідно висновку експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 75/тдд від 11 грудня 2015 року, рукописний напис та підпис від імені ОСОБА_1 в довіреності від 11 липня 2014 року, посвідченій приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П., виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 201/16327/16-ц (провадження № 61-43384св18) вказано, що «правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2021 року в справі № 227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) вказано, що «нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір».
 
У цій справі за позовом особи, яка видала довіреність, про визнання недійсною цієї довіреності, належним відповідачем є повірений (особа, якій видано довіреність), а не нотаріус чи нотаріальна контора.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла.
 
Отже, оскільки ОСОБА_1 пред'явила позов про визнання довіреності недійсною до неналежного відповідача, у задоволенні її позову слід відмовити.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, однак судами порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
 
У зв`язку із задоволенням касаційної скарги приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каліновича С. П. та  ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на  користь приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каліновича С. П. підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 826, 80 грн та касаційної скарги у розмірі 1 102, 40 грн, що в загальному розмірі становить 1 929, 20 грн. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каліновича Сергія Петровича задовольнити.
 
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у скасувати і ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновича Сергія Петровича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання довіреності недійсною відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновича Сергія Петровича судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі  1 929, 20 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат	
 	 	
Судді	І. О. Дундар   Є. В. Краснощоков    М. М. Русинчук   М. Ю. Тітов