ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/665/21 Справа № 202/6997/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Деркач Н.М., Макарова М.О.,
за участю секретаря - Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос Олена Володимирівна про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа банк» (далі - АТ «Альфа банк»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Павельковська Н.О., державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос О.В. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
       В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що 28 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір про надання кредиту у розмірі 101 705,00 доларів США. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 28 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1  був укладений іпотечний договір, предметом якого стала квартира, яка знаходиться у АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 6.3. договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». З отриманої 20 серпня 2019 року інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що 15 липня 2019 року державним реєстратором Волос О.В. було зареєстровано право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки: кв.  АДРЕСА_1 , внаслідок якої власником квартири стало акціонерне товариство «Альфа банк». Звертає увагу, що банком вже було використано право дострокового стягнення заборгованості у позасудовому порядку за кредитним договором, а саме у 2012 році ПАТ «Альфа-банк» звернувся до приватного нотаріуса Пономарьова В.Ю. Київського міського нотаріального округу, яким було вчинено виконавчий напис від 11 грудня 2012 року, зареєстрованим в реєстрі за №2143, за яким запропоновано звернути стягнення на спірну квартиру. Згідно зазначеного виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1  умов кредитного договору. Вважає дії державного реєстратора неправомірними, оскільки вони прийняті усупереч підпункту 1 пункту першого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та статті 37 Закону України «Про іпотеку».
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2020 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві. 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» надало суду відзив, в якому посилається на необгрунтованість скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволеню.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 28 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про надання кредиту у розмірі 101 705 доларів США.
28 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа банк», та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був укладенийіпотечний договір, предметом якого стала іпотека квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 , як позичальник, належним чином не виконував умови кредитного договору, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором.
11 грудня 2012 року приватним нотаріусом Пономарьовим В.Ю. Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2143, за яким запропоновано звернути стягнення на квартиру кв. АДРЕСА_1 .
Позивач оскаржував зазначений виконавчий напис у судовому порядку, але рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/20230/13-ц від 26 грудня 2013 року у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін.
У пункті 6.3 договору іпотеки його сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.
02 лютого 2018 року відповідач АТ «Альфа-Банк» письмово зверталося до позивача та третіх осіб з повідомленням №574 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Доказом цього є реєстр поштових відправлень та копія квитанції ПАТ «Укрпошта».
В матеріалах справи міститься звіт за замовленням АТ «Альфа-Банк» про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 .
15 липня 2019 року державним реєстратором Волос О.В. обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки: кв. АДРЕСА_1 , внаслідок якої власником квартири стало акціонерне товариство «Альфа банк».
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності набуття банком права власності на квартиру в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки цей закон тимчасово забороняє примусове стягнення на майно, тобто його відчуження без згоди власника, тоді як в даному випадку не здійснювалося примусове звернення стягнення на предмет іпотеки, а перехід права власності на квартиру до Банку відбувся за згодою іпотекодавця у позасудовому порядку.
З даним висновокм також погоджується колегія суддів виходячи з наступного.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.
Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.
Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. 
З матеріалів справи вбачається, що банком було надіслано повідомлення іпотекодавцям про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Тобто, позивач був обізнаний щодо намірів банку про звернення стягнення та не заперечував проти таких дій.
Також в матеріалах справи міститься звіт про оцінку предмета іпотеки, здійсненого перед зверненням банку до державного реєстратора, що спостовує доводи апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, колегія судів погоджується з виснвоком суду першої інстанції про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа банк», як іпотекодержателем, вчинено за згодою власників спірної квартири, оскільки, за умовами договору іпотеки позивач та інші власники квартири надали банку згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням останнього.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки він не зупиняє та не змінює дії решти нормативно-правових актів, у тому числі тих, які регулюють порядок проведення державної реєстрації, і не може бути правовою підставою для відмови у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії та відмови у державній реєстрації.
З огляду на викладене, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2020 року - залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Н.М. Деркач                        
                                                                       М.О. Макаров