ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

21 січня 2021 року
м. Харків

справа № 645/3691/19
провадження № 22-ц/818/274/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участю секретарів - Кравченко О.О., Огар І.В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, 
представники - ОСОБА_4, ОСОБА_12 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року в складі судді Ульяніч І.В.,

у с т а н о в и в :

11 червня  2019 року  ОСОБА_1   звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим,  що 05 липня 2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . На даний час між сторонами не досягнуто домовленості про те, з ким із батьків буде проживати дитина. Зазначає, що вона приймає активну участь у вихованні сина та в його моральному, духовному розвитку, має належні матеріально-побутові умови та можливість утримувати дитину. ОСОБА_2 не приділяє сину стільки часу, скільки вона, не має стабільного заробітку, разом з ним проживають п`ять осіб. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, просила суд визначити місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

30 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору -    Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення  аліментів. Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Жмеринського міськрайоного суду  Вінницької області від 03 червня 2019 року розірвано шлюб між ним та  ОСОБА_1 .  Відповідачка працює за межами України, тому не має можливості постійно виховувати сина та приділяти йому належну увагу, у зв`язку з чим сторони домовилися, що дитина  буде проживати з ним, але коли відповідачка буде приїжджати  на Україну, то син  ОСОБА_5 на короткий період часу тимчасово буде проживати з нею.  На даний час  ОСОБА_1  перешкоджає йому спілкуватися з сином,  змінила йому номер телефону. Він приймає активну участь у вихованні сина та в його інтелектуальному, моральному, духовному розвитку, організовує відпочинок та займається оздоровленням дитини, купує одежу та все необхідне для проживання та розвитку дитини. Спиртними напоями не зловживає, не палить, характеризується позитивно, добре відноситься до сина. Вважає, що перебування сина в сім`ї відповідача негативно впливає на його виховання та здоров`я. За час проживання сина з ним в період з квітня 2018 року  по червень 2019 року відповідачка коштів на утримання дитини йому не надавала. Згідно з рішенням Опікунської ради при виконкомі Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 09 липня 2019 року вирішено доцільним проживання сина ОСОБА_5  з ОСОБА_2  в АДРЕСА_2 .  Посилаючись на вказані обставини, просив суд визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ј частини від усіх її доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. 

30 липня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивовано ти, що позов не доведено належними доказами, і ґрунтується виключно на припущеннях позивача, без врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення справи. 

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року   позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що місце проживання дитини доцільно визначити разом з його матір`ю ОСОБА_1 , з урахуванням зібраних у справі доказів та вимог чинного законодавства, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, інтересів дитини та інших обставин справи. Відмовляючи в  задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що  відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження визначення місця проживання дитини разом з ним для найкращого забезпечення інтересів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 червня 2020 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити за місцем проживання його батька. Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 згідно з характеристикою Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області зарекомендував себе з позитивної сторони, компрометуючих матеріалів на нього немає, заяв та скарг від жителів селища стосовно його поведінки не надходило. Зазначав, що під час розгляду справи ОСОБА_1 зверталась з заявою про укладення мирової угоди, але після того як дізналася про наявність у ОСОБА_2 з 2017 року іншої родини, повідомила апелянту, що мирова угода можлива після його повернення до неї разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про корисливі мотиви ОСОБА_1 

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

Відзив мотивовано тим, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 червня 2019 року розірвано (а. с. 67 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 , який  зареєстрований  та проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1  (а. с. 12 т. 1).

Відповідно до висновку Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 грудня 2019 року № 770, вирішено за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю - ОСОБА_1 (а. с. 216-217 т.1).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 04 липня 2019 року ОСОБА_2 проживає в приватизованій квартирі АДРЕСА_2 разом з батьком ОСОБА_7 , матір`ю ОСОБА_8 та сином ОСОБА_5 . Батько і мати - пенсіонери. Син ОСОБА_5 навчається в Браїлівській ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. В. Забаштанського. В 2-х кімнатній квартирі зі всіма зручностями світло, тепло та чисто, проведений ремонт. Меблі нові. Є гарний запас продуктів. ОСОБА_5 з батьком проживають в окремій кімнаті, де зберігаються дитячі речі. Дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками, канцтоварами та шкільним приладдям. Висновок: матеріально-побутові умови проживання задовільні і комфортні для дитини (а. с. 77 т. 1).

Квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим згідно з рішенням від 05 травня 1994 року № 7- Б.

Рішенням Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 09 липня 2019 року визначено доцільним проживання ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 (а. с. 78 т. 1).

Згідно з довідкою Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 09 липня 2019 року № 2372 ОСОБА_5 з 04 серпня 2018 року по червень 2019 року проживав разом з батьком по АДРЕСА_2 . Мати з дитиною не проживала та не приймала участь у його вихованні (а.с. 69).

Згідно з довідкою -характеристикою Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 09 липня 2019 року № 2373, виданої на ім`я ОСОБА_2 , за період проживання на території ради ОСОБА_2 зарекомендував себе з задовільної сторони. Компрометуючих матеріалів на нього немає. Заяв та скарг від жителів селища стосовного його поведінки не надходило.

Згідно з довідкою № 212 від 10 липня 2019 року, виданою опорним закладом «Браїлівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. В. О. Забаштанського» ОСОБА_5 дійсно навчається в З-Б класі опорного закладу «Браїлівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. В. О. Забаштанського» з 10 квітня 2018 року по теперішній час (а. с. 70 т.1).

Як вбачається з довідки КУ «Жмеринський районний будинок творчості школярів та юнацтва» від 27 червня 2019 року № 11, ОСОБА_5 у 2018-2019 навчальному році відвідував гурток «Джутова філігрань» (а. с. 72 т. 1).

Згідно відповіді № 762/01-2 від 12 липня 2019 року КНП «Жмеринський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської РДА, ОСОБА_5 , проживає в кв. АДРЕСА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 (а. с. 74 т.1).

Дитина перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря АЗПСМ смт. Браїлів з діагнозом: вторинна кардіопатія. Аномальна хорда. Реактивний артрит колінних суглобів. Загроза ревматизму. Сколітична постава. Дискінезія жовчовідних шляхів. Ендемічний нетоксичний зоб І ст. В амбулаторію до сімейного лікаря за наданням медичної допомоги та проведення щеплень звертався з дитиною батько ОСОБА_2 . Мати дитини, ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 в Браїлівську АЗПСМ за наданням йому медичної допомоги не зверталася та не цікавилася здоров`ям своєї дитини у сімейного лікаря.

08 серпня 2019 року ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_5 подала декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.

Згідно з характеристикою Харківської гімназії № 14 ХМР Харківської області від 28 жовтня 2019 року № 832 ОСОБА_5 навчається у 3-В класі з 09 вересня 2019 року по теперішній час. Хлопчик кмітливий, допитливий, старанний. За час навчання, мати дитини ОСОБА_1 постійно підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями-предметниками. Батьківські збори відвідує регулярно. На всі зауваження вчителів та класного керівника реагує вчасно (а. с. 177 т.1).

Як вбачається з договору прокату автомобіля № 1051 від 20 жовтня 2019 року ОСОБА_1 є наймачем автомобіля Nissan державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому, як зазначила остання, на даний час працює водієм таксі (а. с. 184 - 185 т.1).

Згідно з довідкою Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу "Школа сучасних театрально-сценічних напрямів" ОСОБА_5 є учнем театрального відділення, навчається в школі з 01 жовтня 2019 року, плата за навчання становить 375,00 грн на місяць. Оплата здійснюється позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується наданими копіями квитанцій (а. с. 188-189 т. 1).

З характеристики з місця проживання ОСОБА_1 вбачається, що вона з 05 червня 2019 року по сьогоднішній день проживає разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 . Зарекомендувала себе з позитивної сторони, в конфліктних ситуаціях з сусідами не помічена. Виховує сина самостійно, син завжди має охайний вигляд. Алкоголем не зловживає, керує автомобілем, користується довірою і повагою сусідів (а. с. 190 т.1).

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_5 , складеним 18 листопада 2019 року спеціалістами служби у справах дітей, житло розміщене на четвертому поверсі дев`яти - поверхового будинку, складається з чотирьох кімнат. Санітарний стан житла задовільний. Помешкання обладнане необхідними меблями, всі комунікації працюють. Для дитини виділено окрему кімнату, де є зручне спальне місце, місце для занять. Дитина забезпечена всім необхідним для занять та має багато розвиваючих іграшок. Отже, для виховання та розвитку дитини матір`ю створені всі необхідні умови.

Допитаний в суді апеляційної інстанції в присутності Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Ернест повідомив, що бажає проживати з матір`ю, побутові умови є кращими ніж у батька, навчається у гімназії, має друзів.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789- ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. 
Згідно зі змістом статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
Частинами другою та третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
У разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша та друга статті 159 СК України).
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції, правильно вказав, що відповідачем за первісним позовом, не надано достатніх доказів на підтвердження визначення місця проживання дитини разом з ним для найкращого забезпечення його інтересів. 
Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ураховуючи проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з матір`ю, сталість їх соціальних зв`язків та звичне для нього середовище, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, бажання дитини проживати саме з матір`ю, а також відсутність з боку позивача перешкод у спілкуванні батька з сином та негативного впливу на його виховання і розвиток, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанцій про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , що за встановлених судом обставин найбільше відповідає інтересам дитини та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що найкращим забезпеченням інтересів дитини буде проживання з батьком є безпідставними, оскільки судом першої інстанцій взято до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема проживання дитини з матір`ю та відсутність перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з сином, в тому числі враховано висновок Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також особисту думку дитини.
Визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1 не можна тлумачити як наявність у неї переваг перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, беручи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Батько дитини у разі визначення її місця проживання з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу щодо неї та участь у її вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини, а у разі недосягнення такої за рішенням органу опіки і піклування чи за рішенням суду.
Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі змісту частин першої, другої та третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частинами першою та другою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно наявних у справі доказів відповідач працює, має постійний, стабільний дохід, відомостей про наявність інших утриманців, крім спільного з позивачем сина, не надано, зважаючи на що колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2021 року.

Головуючий -                                                                               А.В. Котелевець 

Судді - І.В. Бурлака

В.Б. Яцина