ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 р. 	Справа № 554/8224/16-а	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 10.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Савченко А.Г., м. Полтава по справі № 554/8224/16-а
за позовом               ОСОБА_1  
до              Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації                      
про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (далі – відповідач), в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, встановленому статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" за 2016 рік - протиправною, та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити йому щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням фактично раніше виплачених йому сум грошової допомоги до 5 травня 2016 року.
Постановою Октябрьського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від  28 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.
09 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду за виключними обставинами.
Як на підставу про перегляд рішення суду за виключними обставинами вказує, що 27 лютого 2020 року Конституційним судом України винесено рішення 1-247/2018 (3393/18), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статтей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Заявником подано також заяву про поновлення строку звернення до суду з відповідною заявою, як такий що пропущений з поважних причин, оскільки ним було обрано інший спосіб захисту порушеного права, а саме звернення до суду за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.09.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами повернуто заявнику.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10.09.2020 року заяву ОСОБА_1 у справі №554/8224/16-а та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що строк пропущений з поважних причин, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач намагався захистити своє порушене право та використовував можливі способи захисту, зокрема звернення до суду в порядку цивільного судочинства у справі №554/3344/20.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відповідності до п. 3 ч.1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Повертаючи заяву про перегляд рішення суду за виключними обставинами, суд першої інстанції виходив з пропущення заявником передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 363 КАС України строку звернення до суду без поважних причин.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно пункту 1 частини п`ятої статті 361 вказаного Кодексу визначено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
З аналізу наведеного положення слідує, що підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону (акту, окремого положення), застосованого судом при вирішенні справи, а також незастосування судом в адміністративній справі як неконституційного закону (акту, окремого положення), яке у подальшому Конституційним Судом України визнано конституційним.
Так, рішенням Конституційного суду України від 27 лютого 2020 року 1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статтей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Вказане Рішення опубліковано в Офіційному віснику України від 3 квітня 2020 року № 26.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 363 КАС України заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами може бути подано з підстав визначеної п. 1 ч. 5 ст. 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.
Висновки суду першої інстанції щодо пропуску заявником строку звернення до суду ґрунтуються на тому, що посилання заявника на не пропуск строку через звернення до суду через обрання невірного способу захисту порушеного право, а саме звернення ОСОБА_1 16 квітня 2020 року в порядку цивільного судочинства з позовною заявою у справі №554/3344/20 є безпідставними через інші підстави та предмет позову.
Колегією суддів встановлено, що у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, у якій просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 22275 грн шкоди, завданої нормативно правовим актом, що визнаний неконституційним та витрати на правову допомогу у сумі 5535 грн.
Таким чином, ОСОБА_1 у місячний строк з дня опублікування рішенням Конституційного суду України від 27 лютого 2020 року 1-247/2018 (3393/18) в Офіційному віснику України звернувся з позовом до Октябрського районного суду м. Полтави.
21 квітня 2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження у справі № 554/3344/20 та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження.
06 липня 2020 ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави замінено відповідача Державу Україна в особі Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації належним відповідачем – Державу Україна в особі Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.08.2020 по справі №554/3344/2020 у задоволенні позову відмовлено.
9 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
Таким чином, позивач до моменту звернення із заявою про перегляд рішення суду за виключними обставинами скористався одним із способів захисту своїх порушених прав, а саме звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з метою стягнути недоплачені кошти щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, як учаснику бойових дій у тому числі за 2016 рік. При цьому, колегія суддів зазначає, що після винесення рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11.08.2020 по справі №554/3344/2020, ОСОБА_1 у місячний строк звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що постановою Полтавського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 серпня 2020 року скасовано. Провадження у даній справі закрито. Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд цієї категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Ухвалою Верховного Суду від 15.12.2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року у справі № 554/3344/20.
Отже, враховуючи зміст та характер спірних правовідносин, встановлені обставини справи та вжиття ОСОБА_1 визначених чинним законодавством способів захисту його прав щодо звернення до суду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає, що заявником обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
Вищевказані обставини не були враховані судом першої інстанції при вирішення клопотання про поновлення строку, а тому суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про порушення ОСОБА_1  передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 363 України строку звернення до суду без поважних причин.
Відповідно до вимог статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Аналогічна норма закріплена також у статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Європейським судом з прав людини також вказується про те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).
Зокрема, у рішенні по справі «Miragall Eckolano v.» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Perez de Rada Cavanilles v.»    від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
В рішеннях у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо повернення заяви про розгляд справи за виключними обставинами позивачеві, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 10.09.2020 року у справі № 554/8224/16-а через порушення судом першої інстанції норм процесуального права підлягає  скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для  продовження  розгляду справи. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу  Октябрського районного суду м. Полтава від 10.09.2020 по справі № 554/8224/16-а  скасувати.
Справу № 554/8224/16-а за позовом ОСОБА_1 до  Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації  про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами направити до Октябрського районного суду м. Полтави для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва