Справа № 450/3237/14-ц                                        Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О. 
Провадження № 22-ц/811/2588/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:2

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.,
секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Даниліва Є.О. від 28 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а : 

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року позовні вимоги позивачів за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 – задоволено повністю.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю ОСОБА_8 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю ОСОБА_8 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні позовних за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Давидівської сільської Пустомитівського району Львівської області про (предмет спору): визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , - відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 120, 80 грн. судових витрат.
Вказане рішення оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року скасовано. 
Ухвалено нове рішення. 
Відмовлено у позовних вимогах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (правонаступником якого є ОСОБА_4 ) у визнанні права власності по Ѕ ідеальній частині за кожним житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто із ОСОБА_5 (РНПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНПП НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 (РНПП НОМЕР_3 ) по 185,70 (по сто вісімдесят п`ять) грн. 70 коп. з кожного судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_5 (РНПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНПП НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 (РНПП НОМЕР_3 ) по 185,70 (по сто вісімдесят п`ять грн.. 70 коп. з кожного судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_5 , ОСОБА_4  задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_6 (правонаступником якого є ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Давидівської сільської Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності залишено без змін. 
Постанову Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Давидівської сільської Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в позові ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_4 ) до ОСОБА_1 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району, треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/2 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що належав спадкодавцю ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відмовити повністю в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , Давидівської сілсьької ради Пустомитівського району, треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/2 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що належав спадкодавцю ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; задоволити зустрічний позов повністю та визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вважають рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки суду є невідповідними обставинам справи. Вказують, що висновки суду не відповідають дійсності, а судом жодним чином не обгрунтовано, чому докази ОСОБА_1 не взяті до уваги. Рішення суду не містить жодного спростування тих чи інших доказів позивача за зустрічним позовом. Зокрема, позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовуються не тільки її поясненнями у справі та поясненнями ОСОБА_3 , а й поданими та дослідженими у судових засіданнях письмовими доказами. Звертають увагу, що до суду вже подавався аналогічний позов з тих самих підстав і з такими самими вимогами, а позивачем у даній справі подано докази про те, що на момент смерті ОСОБА_8 з нею проживали ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ОСОБА_7 , а тому судом не лише безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності та, знову ж таки, не надано оцінки дослідженим доказам у минулих цивільних справах. Приймаючи рішення суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки з мотивувальної частини рішення вбачається, що встановлено факт проживання ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у новозбудованому будинку. Однак, цей будинок не введений в експлуатацію, у ньому відсутнє газопостачання, на момент виникнення спірних правовідносин цей будинок взагалі був придатний для проживання, також судом взагалі не взято до уваги факт реєстрації та проживання у будинку АДРЕСА_1 з 03.07.2007 року ОСОБА_10 , 2007 р.н. Що стосується показань свідків, на які покликається суд, то вважають, що ці покази є недопустимими і неналежним доказом, оскільки ці особи навіть не є сусідами, навідували до місця проживання ОСОБА_9 періодично і в судових засіданнях не надали показів, які б заслуговували на увагу суду. 
В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та представник Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України? а також те, що інтереси ОСОБА_1 у судовому засіданні захищав представник.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 – на підтримання апеляційних скарг, позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 – в заперечення скарг, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів зустрічної позовної заяви, апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на  ч.1ст. 328, ч.ч.1,2 ст. 1223, ст.ст. 16, 1218, 1268, 1269 ЦК України, ч.1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст. 141 ЦПК України та задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5  і відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що ОСОБА_8 , з підстав, що не заборонені законом, а отже, згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України правомірно, крім іншого, набула у власність житловий будинок  АДРЕСА_1 . Так, вказаний будинок рахується за нею згідно погосподарської книги №11 за 2000-2005 роки особовий рахунок АДРЕСА_3 , що підтверджується відповіддю на запит Апеляційного суду Львівської області 7980/14-Вих/22ц-3938/14, наданою Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Вказані обставини також підтверджуються довідкою №298 від 02.04.2013 року, виданою виконавчим комітетом Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, за змістом якої ОСОБА_8  належав житловий будинок відповідно до запису в книзі №11 погосподарського обліку (2001-2005 р.) Чишківської сільської ради с. Соснівка, Пустомитівського району, Львівської області. Суд встановив, що відповідно до технічного паспорта від 14.10.2013 року, житловий будинок  АДРЕСА_1 , загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., складається з: 1 - коридор, 2 - коридор, 3 - житлова кімната, 4 - кухня, 5 - житлова кімната. Відповідно до повідомлення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №2252 від 18.04.2013 року, згідно архівних даних станом на 29.12.2012 року, інвентаризація та реєстрація прав власності на буд.  АДРЕСА_1  БТІ не здійснювалось. Поштову адресу житлового будинку, розташованого по  АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_8 , змінено на №42 рішенням Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №631-22/2014 від 21.02.2014 року. Рішення прийнято на підставі Протоколу засідання узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів 2/22 від 20.02.2014 року, яким рекомендовано присвоїти адресу житловому будинку, який рахується за померлою  ОСОБА_8 по  АДРЕСА_1 . Житловому будинку, який розташований на земельній ділянці, відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку, площею 0,2919 га, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, який рахується за померлим  ОСОБА_9 , присвоєно адресу  АДРЕСА_1 . Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла  ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія  НОМЕР_4  від 05.03.2005 року, виданим Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшли сини спадкодавця:  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_5 та  ОСОБА_9 . До складу спадкової маси після смерті  ОСОБА_8 , у відповідності до ст. 1218 ЦК України, увійшов житловий будинок  АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті спадкодавець майном розпорядилась, склавши 14.07.2003 року Заповіт, посвідчений секретарем виконкому Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований за №36. Згідно заповіту,  ОСОБА_8  житловий будинок, господарські приміщення та земельну ділянку виділену для обслуговування житлового будинку, що знаходяться в селі Соснівка, Чишківської сільської ради, заповіла своєму синові ОСОБА_9 . Суд встановив, що згідно відповідді на запит Апеляційного суду Львівської області 7980/14-Вих/22ц-3938/14, наданою Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, громадянин  ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_7 проживали без реєстрації в новозбудованому житловому будинку (який в експлуатацію незданий і числиться за померлим ОСОБА_9 ) за адресою по АДРЕСА_4 . Також, цією відповіддю стверджується, що ОСОБА_8 постійно проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно витягу із спадкового реєстру № 929482 від 09.08.2005 року, виданим Пустомитівською державною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті ОСОБА_8 заводилась. У матеріалах справи відомості про те, що ОСОБА_9 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини – відсутні. Натомість, у матеріалах спадкової справи №448/05 міститься заява про прийняття спадщини від 09.08.2005 року, засвідчена Моісєєвою О.Я., приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу, згідно якої ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приймають спадщину за законом. Окрім того, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підтвердили факт проживання ОСОБА_9 , разом зі своєю сім`єю у новозбудованому житловому будинку (який в експлуатацію незданий і числиться за померлим ОСОБА_9 ), за адресою: АДРЕСА_4 , окремо від спадкодавця ОСОБА_8 , на момент її смерті, яка проживала по АДРЕСА_1 . Натомість свідок ОСОБА_14 , вказав, що на момент смерті ОСОБА_8 її син ОСОБА_9 проживав разом з нею в її житловому будинку розташованому по АДРЕСА_1 . Свідчення, аналогічні свідченням ОСОБА_14 , заявила  ОСОБА_1 , допитана як свідок. За таких обставин, суд вважав, що аргумент ОСОБА_1 , про те що ОСОБА_9 на момент смерті проживав із спадкодавцем, ОСОБА_8 не відображає фактичних обставин, відтак не обґрунтований. Так, як вже було зазначено, відповіддю на запит Апеляційного суду Львівської області 7980/14-Вих/22ц-3938/14, наданою Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області стверджується, що ОСОБА_8 на момент смерті проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 , а в той самий час ОСОБА_9 проживав за адресою АДРЕСА_4 . Разом з тим, у відповіді на запит зазначено, що попередні довідки про спільне проживання ОСОБА_15 та ОСОБА_9 видані помилково, так як на момент смерті ОСОБА_15 вулиця не числилась, а тільки особовий рахунок № НОМЕР_5 . Однак, провівши засіданням узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів, було складено протокол №2/22, яким будинок за адресою АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_15 . Так, в обох будинків є свій особовий рахунок, у будинку АДРЕСА_5 . Суд вказав, що в ухвалі Верховного суду України від 03.11.2010 року зазначено, що відповідно до частини 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Разом з тим, суд зазначив, що колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 28.01.2015 року дійшла висновку, що позивач не може вважатись таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у випадку його проживання в окремій частині будинку, в якому проживав спадкодавець на момент смерті, який поділений на дві окремі частки, де власники реєстрацію у будинку здійснювали за окремими домовими книгами, а позивач та спадкодавець були зареєстровані у різних його частинах. Отже, відповідно до вищезазначеного, враховуючи те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 фактично проживали у різних будинках, а спадкоємець за заповітом до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся, суд вважав, що він не може вважатись таким, що спадщину прийняв. Суд вважав, що зазначені обставини, а також заява про прийняття спадщини від 09.08.2005 року, засвідчена Моісєєвою О.Я., приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу; матеріали спадкової справи №448/05, що формувались Пустомитівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_8 ; відповідь на запит Апеляційного суду Львівської області 7980/14-Вих/22ц-3938/14, надана Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області; інформація отримана під час допиту свідків, підтверджують той факт, що позивачі за первісним позовом, відповідачі за зустрічним позовом, ОСОБА_6 (правонаступник -  ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 , є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8 , які у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернулись до нотаріуса із заявою та прийняття спадщини, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявляв про відмову від спадщини. А спадкоємець за заповітом, ОСОБА_9 , дій, що свідчать про прийняття спадщини не вчиняв, а отже вважається таким, що її не прийняв. Також суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер позивач у справі ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 18.12.2015 року. Його спадщину прийняв син,  ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. від 27.07.2016 року, а відтак  ОСОБА_4  є правонаступником позивача. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що спадкоємець за заповітом спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_16 не прийняв те, що позивачі за первісним позовом являються спадкоємцями після смерті спадкодавців за законом; те, що позивачі за первісним позовом вчинили дії, що свідчать про прийняття ними спадщини після смерті спадкодавця; суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачами за первісним позовом підставні та підлягають задоволенню. Ці ж встановлені судом обставини свідчать про необґрунтованість заявлених позивачем за зустрічним позовом позовних вимог. Суд зазначив, що 13.11.2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла заява від представника відповідачів ОСОБА_2 , про застосування строків позовної давності, у якій міститься посилання на те, що позивачі за первісним позовом уже звертались із позовними вимогами про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Суд витребував матеріали справи Пустомитівського районного суду Львівської області №2-1196/09. Згідно матеріалів цієї справи, позивачі, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , звернулись до суду із позовом про встановлення факту існування житлового будинку та визнання права на спадщину. Суд витребував матеріали справи Пустомитівсього районного суду Львівської області № 2-1766/2009. Згідно матеріалів цієї справи, позивачі, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , просили суд встановити факт існування житлового будинку та визнати право на спадщину. Суд витребував матеріали справи Пустомитівсього районного суду Львівської області №2-757/10. Згідно матеріалів цієї справи, позивачі, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , звернулись до суду із позовом про встановлення фактів існування майна та визнання їх спадкоємцями. Дослідивши матеріали попередніх справ, враховуючи їх предмети та підстави, суд дійшов висновку про те, що у попередніх цивільних справах за зверненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , відсутні будь-які докази підтверджуючі факт звернення позивачів із позовними вимогами, що стосуються саме визнання правова власності в порядку, ст. 16 ЦК України. Таким чином, очевидним є факт того, що позивачі за первісним позовом, до відкриття цього провадження у цій справі, не звертались до суду із позовними вимогами про визнання права власності, натомість намагались в судовому порядку встановити певні факти, які на той час вони вважали є необхідні для прийняття ними спадщини. Тому суд вважав, що клопотання представника відповідачів про застосування строків позовної давності є таким, що не підлягає задоволенню.
Перевіряючи вказане рішення в частині вирішення зустрічного позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, колегія суддів вважає, що висновки суду в цій частині вимог в своїй сукупності не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду в частині зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає скасуванню з ухваленням нового.
18.11.2014 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 , Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у якому просили визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав спадкдавцю ОСОБА_17 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав спадкдавцю ОСОБА_17 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 січня 2017 року клопотання позивачів за первісним позовом про залучення співвідповідачів, - задоволено. До участі у судовому розгляді справи №450/3237/14-ц за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування залучено в якості співвідповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . (Т1 а.с. 169).
В обґрунтування позову зазначали, що вони будучи спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений строк звернулись до нотаріуса для прийняття спадщини, однак не змогли успадкувати майно через відсутність правовстановлюючих документів. Зустрічний позов не визнають, вказали, що  ОСОБА_9 на момент смерті ОСОБА_8 фактично проживав у іншому будинку, а тому не може вважатись таким, що прийняв спадщину. В той час, як  ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса, а отже прийняли спадщину після смерті  ОСОБА_8 . З цих же підстав первісний позов не визнає.
13.01.2015 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , Чишківської сільської ради Пустомитівського району, у якому просила визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на випадок своєї смерті майном розпорядилась, склавши 14.07.2003 року заповіт, яким належний їй на праві власності будинок заповіла своєму синові ОСОБА_9 . ОСОБА_9 прийняв спадщину після смерті матері, оскільки проживав із спадкодавцем на момент її смерті. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 , який за життя не встиг оформити право власності на успадкований будинок. Таким чином,  ОСОБА_1 успадкувала після свого чоловіка,  ОСОБА_9 , право на будинок, розташований за  АДРЕСА_1 . Вказує, що первісний позов не визнає.
Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).
За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
З матеріалів справи вбачається, що  ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області від 05 березня 2005 року.
Після смерті  ОСОБА_8  відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 . 
На момент смерті ОСОБА_8 разом з нею був зареєстрований та проживав у спірному будинку її син ОСОБА_9 .
14 липня 2003 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок, господарські будівлі та земельну ділянку заповіла своєму синові ОСОБА_9 , який фактично прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном, однак не оформив спадкових прав та ІНФОРМАЦІЯ_7 помер.
  ОСОБА_9 у відповідності до положень частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 , оскільки на час смерті матері він був зареєстрований і проживав разом із спадкодавцем у житловому будинку АДРЕСА_1 . 
Після смерті ОСОБА_9 спадщину фактично прийняла ОСОБА_1 , яка була дружиною ОСОБА_9 з 21.10.1972 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 21.10.1972 року НОМЕР_7 та проживала з ним на час смерті.
ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 є синами померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 .
09 серпня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до приватного нотаріуса Пустомитівського РНО Моісеєвої О. Я. із заявами про прийняття спадщини за законом.
Відповідно до змісту довідки Чишківської сільської ради від 13 січня 2009 року вих. № 63, ОСОБА_8 була зареєстрована та постійно проживала у будинку АДРЕСА_2 . На момент смерті з нею проживали: ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .
Згідно із довідкою Чишківської сільської ради від 10 січня 2012 року  вих. № 9, у будинку АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_9 проживали його дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_7 та онука ОСОБА_10 . Зазначене у довідці підтверджується також актом обстеження житлово-побутових умов від 01 лютого 2012 року та довідкою Чишківської сільської ради   від 13 березня 2012 року № 83.
Факт реєстрації ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , установлено також згідно з даними будинкової книги та Актом обстеження житлово-побутових умов від 01 лютого 2012 року (Т.1 а.с. 62-64).
Окрім цього, із Довідки Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №1244 від 03 квітня 2008 року, вбачається, що ОСОБА_9 до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований разом з сином ОСОБА_3 до дня смерті, вели спільне господарство. ОСОБА_3 займався похованням. 
Відтак, дружина померлого ОСОБА_9 – ОСОБА_1 та його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_7 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 , від спадшини не відмовлялися та кожному з них у ній належить певна частка.
Що стосується даного спору (в частині зустрічного позову) про визнання права власності на спадкове майно, то у такому відповідачами слід вважати повинні бути спадкоємці, які прийняли спадщину. У випадку їх відсутності – відповідна територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України,  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України,  сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.  Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.  Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.
Із наведеного вище вбачається, що позивачкою подано зустрічний позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Отже, відповідачами до участі у справі залучено лише ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які спадщину після ОСОБА_9 не приймали, а заперечують право позивачки з інших підстав та Давидівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області. Інших же осіб прав та обов`язків яких такий спір прямо стосується, зокрема, і інших спадкоємців синів померлого ОСОБА_9 – ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які як вбачається із згаданих доказів спадщину після смерті батька прийняли, до участі у справі не залучено як співвідповідачів, хоча потенційне рішення суду про задоволення позову та визнання права власності за позивачкою на будинок, прямо впливає на права та законні інтереси цих осіб, як осіб, які набули право на частку у спадщині.
Визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості за позивачкою (тим більше вцілому), без залучення вказаних осіб до участі у справі як відповідачів, які успадкували спірне майно після смерті ОСОБА_9 – прямо впливатиме на їх права та інтереси, оскільки змінює такі та призводить до нових наслідків. Відповідно без їх залучення суд не взмозі був давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного відповідача (відповідачів, співвідповідача), на права та обов`язки якого впливатиме таке судове рішення, – суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18)).
Правом ж на залучення чи заміну відповідача наділений виключно позивач, про що йшлося, та суд з власної ініціативи без відповідного клопотання позивача чи за клопотанням відповідача, чи будь яких інших осіб не вправі змінювати коло відповідачів (залучати співвідповідача, замінювати відповідача, тощо).
Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, залучення співвідповідача (співвідповідачів) , тощо позивачка не заявляла.
Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданих співвідповідачів (спадкоємців, що претендують на спірне майно) на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність такого процесуального порушення, що впливає на вирішення спору вцілому, – колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні зустрічного позову.
Зважаючи на вказане апеляційні скарги слід задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 – задовольнити частково.
       Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 вересня 2018 рокув частині вирішення зустрічного позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                                                Я.А. Левик
Судді:                                                                         О.М. Ванівський 
                                                                        М.М. Шандра