Справа № 461/5882/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 22-ц/811/2348/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:96

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Мисько Х.М. від 04 серпня 2020 року у справі за позовом адвоката Якубівського Ігоря Євгеновича в інтересах ОСОБА_2  до Територіальної громади м.Миколаїв в особі Миколаївської міської ради,  ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Алєксєєва Ганна Миколаївна про встановлення факту родинних відносин, факту постійного проживання та визнання права на спадкування, -
                       в с т а н о в и л а : 
       ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2020 року цивільну справу за позовом адвоката Якубівського Ігоря Євгеновича в інтересах ОСОБА_2 до Територіальної громади м.Миколаїв в особі Миколаївської міської ради,  ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Алєксєєва Ганна Миколаївна про встановлення факту родинних відносин, факту постійного проживання та визнання права на спадкування – передано за підсудністю на розгляд Миколаївського районного суду Львівської області (81600, м.Миколаїв, вул.Мазепи, 29).
       Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
       В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та передати справу для продовження розгляду у Галицький районний суд м. Львова. Вважає, що зазначена ухвала суду не відповідає приписам цивільного процесуального законодавства, а відтак, підлягає скасуванню. Зазначає, що у даній справі спір по суті стосується об`єкта нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , право на спадкування якої прагне захистити позивачка. Тобто йдеться про матеріально-правові відносини, пов`язані з обігом нерухомого майна, а тому на даний позов поширюються положення ч.1 ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність. Звертає увагу, що у даній справі позов пред`явлено до двох відповідачів – Територіальної громади м. Миколаїв в особі Миколаївської міської ради та ОСОБА_4 . При цьому у даному позові заявлено вимоги про: - встановлення фату родинних відносин (що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 були двоюрідними сестрами); - факту постійного проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини після смерті останньої; - визнання за ОСОБА_2 права на спадкування за законом після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_5 . Тож, беручи до уваги передбачене ч.15 ст. 28 ЦПК України правило альтернативної підсудності, позивачка мала право вибрати, до якого суду звертатися із позовом і пред`являти позов у суд за місцем проживання ОСОБА_3 – Галицький районний суд м. Львова. Також звертає увагу на те, що справа №461/7330/15-ц була повернута на новий розгляд до Галицького районного суду м. Львова постановою Верховного Суду від 12.06.2019р. При цьому колегія суддів Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що в даному випадку спадкоємець має звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Але, відповідно до ст. 49 ЦПК України, у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмету, підстав позову не допускається, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин ОСОБА_2 позбавлена можливості змінити предмет позову у справі №461/7330/15-ц, а тому з метою захисту своїх прав, враховуючи існування спору про право цивільне, позивачка змушена звертатися до суду із самостійною позовною заявою про встановлення факту постійного проживання із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини та про визнання за нею права на спадкування після смерті останньої (справа №461/5882/20), при цьому одночасно заявивши клопотання про її об`єднання зі справою №461/7330/15-ц в одне провадження. Вказує, що це єдиний процесуально допустимий варіант врахувати висновки Верховного Суду, зазначені у постанові від 12.06.2019р. у справі №461/7330//15-ц , які в силу ч.5 ст. 411 ЦПК України, є обов`зковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Клопотання ОСОБА_6  в інтересах  ОСОБА_3  про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи, колегія суддів вважала необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає, оскількивказане клопотання не містять деталізованих обґрунтувань щодо проведення судового засідання за участі сторін, а відповідачем ОСОБА_3 звернуто увагу на конкретні обставини у відзиві на апеляційну скаргу, які на його думку слід дослідити суду.
Те, що процедура письмового провадження не суперечить, окрім вимог чинного ЦПК України, також і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вбачається із рішення Європейського суду з прав людини Лавренов проти України від 16 січня 2018 року (Заява №51924/14), зокрема пунктів 9-11 вказаного рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч. ч. 1, 2 ст. 27, ч.15 ст. 28, ч.1 ст. 30, п.1 ч.1 ст. 31, ст. 32, ч.9 ст. 187 ЦПК України, та передаючи справу за підсудністю на розгляд Миколаївського районного суду Львівської області, виходив з того, що  ОСОБА_2 звернулась з позовом до Галицького районного суду м.Львова в тому числі за місцезнаходженням відповідача – ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), при цьому, жодних самостійних вимог до цього відповідача в прохальній частині позову не заявлено. Суд встановив, що відповідач - Територіальна громада м.Миколаїв в особі Миколаївської міської ради зареєстрована за адресою: Львівська обл., м.Миколаїв, вул.Андрія Шептицького 82, що знаходиться поза межами територіальної підсудності Галицького районного суду м.Львова, натомість, є територією Миколаївського району Львівської області. Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд прийшов до висновку, що враховуючи звернення позивача до суду з порушенням правил підсудності, провадження у справі не може бути відкрито в даному суді, а справа підлягає направленню за підсудністю. За таких обставин, оскільки місцезнаходження відповідача - Територіальна громада м.Миколаїв значиться Львівська обл., м.Миколаїв, вул.Андрія Шептицького 82, суд вважав за необхідне передати зазначену цивільну справу на розгляд Миколаївського районного суду Львівської області.
29.07.2020 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в Галицький районний суд м. Львова з позовом до територіальної громади м. Миколаїв Львівської міської ради в особі Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Алєксєєва Г.М., у якому просив:
- встановити факт родинних відносин ОСОБА_2 із ОСОБА_5 , а саме, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 ; 
- встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини після смерті останньої, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- визнати за ОСОБА_2 право на спадкування за законом після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_5 ; судові витрати покласти на Відповідачів.
       В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_7 . Оскільки родинний зв`язок між спадкоємцем та спадкодавцем має юридичне значення для вирішення питання про спадкування, заперечується іншими особами, то він підлягає встановленню в судовому порядку. Вказує, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Заповіту ОСОБА_5 не склала, а тому, відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникло у спадкоємців за законом. На час відкриття спадщини нікого зі спадкоємців за законом 1 і 2 черг (ст.ст. 1261, 1262 ЦК України) чи осіб, передбачених ч.ч.1-3 ст. 1266 ЦК України, в живих не залишилося.
Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно змісту п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, – позови пред`являються: до фізичної особи – до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи – за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29  ЦК  і статті 3  Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV  "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи – за положеннями статті 93 ЦК. При вирішенні зазначених питань суди також мають враховувати роз`яснення, що містяться в  Рішенні Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року № 15-рп/2001  (справа щодо прописки). Не є місцем проживання фізичної особи місце, в якому вона знаходиться під вартою у вигляді запобіжного заходу, місце, в якому особа відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, місце, в якому особа знаходиться на стаціонарному лікуванні. Позови до таких осіб пред`являються за останнім місцем проживання до взяття під варту чи до поміщення до медичного закладу.
Однак, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Крім цього, згідно п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 1.03.2013 року, якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, – перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Згідно п. 42 цієї ж Постанови виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно – предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Враховуючи вказані норми закони та їх тлумачення судом касаційної інстанції слід вважати, що спори з приводу спадщини, зокрема, у даному випадку вимога про визнання права на спадкування за законом, є спорами, які стосуються та подані з приводу нерухомого майна.
Як, також, вказано у позовній заяві та відповідно було відомо позивачці на час звернення до суду та не могло бути невідомо суду першої інстанції, – спадщина відкрилася на належне спадкодавцю нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказане також вбачається з постанови Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №461/7330/15-ц.
Враховуючи вказане, а саме те, що позов виник з приводу нерухомого майна, щорозташоване за адресою:  АДРЕСА_1 та відноситься до території Галицького району м.Львова, суддею Галицького районного суду м.Львова без врахуванням обставин, що мали значення, помилково передано справу на розгляд іншому суду з порушенням правил виключної підсудності.
Тому ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, який повинен бути проведений із суворим дотриманням вимог закону, зокрема, і згаданих норм процесуального закону щодо правил підсудності.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
п о с т а н о в и л а :
клопотання  ОСОБА_6  в інтересах  ОСОБА_3  про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи– залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити. 
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2020 року– скасувати, а справу направити до Галицького районного суду м. Львова для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 січня 2021 року.

Головуючий :                  Я.А. Левик 
       Судді:                  Т.І. Приколота
                                                                                        Р.В. Савуляк