Справа № 944/3398/20                                Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2930/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Жукровської Х.І.
               з участю представника позивача Посікіри Р.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року в складі судді Поворозника Д.Б. у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
встановила:
У липні 2020 року представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Посікіра Р.Р. звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «КРЕДОБАНК», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
В обгрунтування вимог покликався на те, що 21 грудня 2018 року між ПАТ «КРЕДОБАНК», який змінив назву на АТ «КРЕДОБАНК», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 21406/2018, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 601904 гривень 98 копійок.
З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання за кредитним договором між ОСОБА_1 (заставодавець) та ПАТ «КРЕДОБАНК» (заставодержатель) в цей самий день укладений договір застави, згідно із яким предметом застави є рухоме майно – транспортний засіб: марка - VOLKSWAGEN, модель - GOLF, номер шасі - НОМЕР_1 , рік випуску - 2018, об`єм двигуна - 1395 куб. см, колір - чорний, державний реєстраційний номер – НОМЕР_2 . 
17 червня 2020 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинила виконавчий напис № 1661, яким звернуто стягнення на предмет застави та задоволено вимоги банку за період з 21 жовтня 2019 року до 15 червня 2020 року на загальну суму 565189,40 грн., в тому числі: 503119,37 грн. неповернутої суми кредиту, 45308,52 грн. прострочених відсотків, 12074,88 грн. штрафу за невиконання зобов`язань, 2886,63 грн. пені та 1800,00 грн. плати нотаріусу за вчинення виконавчого напису. 
Зазначений виконавчий напис нотаріуса, на переконання позивача, є таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що відповідач всупереч вимогам ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави, а також у встановлений законом термін не надіслав їй та ОСОБА_2 письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язанням. 
Крім цього, сума заборгованості у виконавчому написі є спірною, оскільки нотаріусом одночасно стягнено неустойку у вигляді пені та штрафу за порушення виконання зобов`язання, всупереч тому, що одночасне застосування штрафу та пені, які є одним видом відповідальності, забороняється. 
Зважаючи на викладене, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною 17 червня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 1661. Судові витрати у справі стягнути з відповідача.
Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною 17 червня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 1661.
Стягнуто з Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 840 гривень 40 копійок.
Рішення оскаржив представник АТ «КРЕДОБАНК», вважає рішення суду незаконним, поспішним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт вважає, що АТ «КРЕДОБАНК» надав нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують наявність безспірності заборгованості ОСОБА_2 , зокрема розрахунок заборгованості, який відображає необхідні дані для підтвердження порушень за кредитним договором. 
При цьому, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову КМУ від 26 листопада 2014 року № 662 в частині доповнення необхідності подання для одержання виконавчого напису нотаріуса засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відтак, вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із ненаданням банком нотаріусу відповідної виписки.
Крім цього, не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що після надсилання досудової вимоги у кредитора припинилося право нараховувати відсотки за користування кредитом. На переконання апелянта, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, звернення з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку із порушенням умов договору, згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зборов`язання до фактичного повернення кредиту в повному обсязі, не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Також, одночасно із направленням двох досудових вимог до боржників відповідно до ч. 3 ст. 24 та ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано звернення стягнення, що підтверджується витягом № 65363247 від 16.03.2020.
Таким чином, апелянт вважає, що виконавчий напис № 1661 від 17.06.2020 вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. з дотриманням процедури, що передбачена положеннями ст.ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на час вчинення виконавчого напису існувала заборгованість позичальника по кредитному договору № 21406/2018 від 21.12.2018, саме в тому розмірі, що зазначений у виконавчому написі, а на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії будь яких спорів про заборгованість та її розмір між сторонами не було.
Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивачки суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Представник позивачки ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача АТ «КРЕДОБАНК» в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника банку.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що нотаріусу не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а замість цього надано розрахунок заборгованості, що не є тотожним поняттю «виписка банку». 
Також, у спірному виконавчому написі нотаріуса від 17 червня 2020 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошовими коштами від реалізації рухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ «КРЕДОБАНК» за період з 21 жовтня 2019 року до 15 червня 2020 року.
Крім цього, суд врахував, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, при цьому зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. 
Звернувши увагу на те, що право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, суд врахував, що стягнення заборгованості проводилося за період з 21 жовтня 2019 до 15 червня 2020 року, тоді як строк кредитування за договором від 21 грудня 2018 року № 21406/2018 сплив 16 березня 2020 року, відтак суд прийшов висновку про необґрунтованість безспірності заборгованості.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи із такого.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (п. 1.2. Глави 16 Порядку).
Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції станом на час вчинення виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Пунктом 2.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Пунктом 3.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку).
Судом першої інстанції встановлено, що 16 червня 2020 року АТ «КРЕДОБАНК» звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. із заявою про звернення стягнення на заставне майно, а саме транспортний засіб марки «Volkswagen», модель – GOLF, номер шасі – НОМЕР_1 , рік випуску – 2018, об`єм двигуна – 1395 куб. см, колір – чорний, державний реєстраційний номер – НОМЕР_2 . 
Відповідно до розрахунку заборгованість за договором кредиту № 21406/2018 від 21 грудня 2018 року, розмір такої заборгованості з 21 жовтня 2019 року до 15 червня 2020 року становить 565189,40 грн., в тому числі: 503119, 37 грн. неповернутої суми кредиту, 45308, 52 грн. прострочених відсотків, 12074,88 грн. штрафу за невиконання зобов`язань, 2886,63 грн. пені та 1800,00 грн. плати нотаріусу за вчинення виконавчого напису.
17 червня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк З.М. вчинено виконавчий напис № 1661, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно, а саме автотранспорт: марки «Volkswagen», модель – GOLF, номер шасі – НОМЕР_1 , рік випуску – 2018, об`єм двигуна – 1395 куб. см, колір – чорний, державний реєстраційний номер – НОМЕР_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 21 жовтня 2019 до 15 червня 2020 року включно, на загальну суму 565189,40 грн., в тому числі: 503119,37 грн. неповернутої суми кредиту, 45308,52 грн. прострочених відсотків, 12074,88 грн. штрафу за невиконання зобов`язань, 2886,63 грн. пені та 1800,00 грн. плати нотаріусу за вчинення виконавчого напису (а.с. 19).
В свою чергу, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, – шляхом надіслання повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною – стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Разом з тим, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, яку відповідно до ст. 263 ЦПК України необхідно враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Судом встановлено, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем, в підтвердження наявності заборгованості, подано наступні документи: кредитний договір, розрахунок загальної заборгованості за кредитним договором; договір застави.
З наданих приватному нотаріусу документів встановлено, що 21 грудня 2018 року між ПАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є АТ «КРЕДОБАНК» (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладений кредитний договір № 21406/2018, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 601904,98 грн на строк до 20 грудня 2022 року. Кредит видається для здійснення повної/часткової оплати за договором Купівлі-продажу транспортного засобу марки «Volkswagen», модель – GOLF, номер шасі – НОМЕР_1 , рік випуску – 2018, об`єм двигуна – 1395 куб. см, колір – чорний, державний реєстраційний номер – НОМЕР_2 , укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Алекс СО», для оплати страхового платежу по КАСКО в сумі 49418,78 грн, а також для оплати страхування від нещасних випадків у сумі 11744,20 грн.
Також, 21 грудня 2018 року на забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 21 грудня 2018 року № 21406/2018 між ПАТ «КРЕДОБАНК» (Заставодержавтель) уклало із ОСОБА_1 (Заставодавець) договір застави № 7315, відповідно до умов якого позивач передала в заставу відповідачу транспортний засіб марки «Volkswagen», модель – GOLF, номер шасі – НОМЕР_1 , рік випуску – 2018, об`єм двигуна – 1395 куб. см, колір – чорний, державний реєстраційний номер – НОМЕР_2 .
Як встановлено з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 65363247, АТ «КРЕДОБАНК»16 березня 2020 року зареєструвало звернення стягнення на об`єкт застави на підставі зазначеного вище договору застави від 21 грудня 2018 року № 7315, що спростовує відповідні доводи позивача, викладені у позовній заяві.
В свою чергу, 16 березня 2020 року Банк направив досудову вимогу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо виконання договірних зобов`язань, направлення підтверджується долученими рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення із відміткою про вручення поштового відправлення, а також описами вкладення у цінний лист.
При цьому, судом першої інстанції звернуто увагу, що нотаріусу не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (замість цього надано розрахунок заборгованості, що не є тотожним поняттю «виписка банку).
Спростовуючи висновки суду першої інстанції в цій частині, апелянт звертає увагу, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову КМУ від 26 листопада 2014 року № 662 в частині доповнення про необхідність подання для одержання виконавчого напису нотаріуса засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Колегія суддів звертає увагу, що зазначена апелянтом постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2015 року, справа направлена на новий розгляд в суд першої інстанції.
При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 рок, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, підпунктом б) якого визначено, що для одержання виконавчого напису додається засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Разом з тим, на офіційному сайті Верховної ради України https://zakon.rada.gov.ua/laws/ підпункт б п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» викладено в редакції, яка передбачає подання для отримання виконавчого напису засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Крім цього, суд першої інстанції звернув увагу, що відповідачем неправомірно нараховано проценти та неустойку (штраф та пеню) за користування кредитом, які нараховані після завершення строку кредитування, тобто після направлення 16 березня 2020 року досудової вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про дострокове погашення заборгованості, правильно при цьому застосувавши правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, за яким право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що нарахування процентів, штрафу та пені за користування кредитними коштами можливо лише в межах строку кредитування, тобто до 16 березня 2020 року, відтак, нарахування за кредитом процентів, штрафу та пені поза межами строку дії кредитного договору, а саме до 15 червня 2020 року, вказує на безпідставність і протиправність таких дій, як наслідок, необґрунтованість безспірності заборгованості.
Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу АТ «КРЕДОБАНК» необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» - залишити без задоволення. 
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 березня 2021 року.

       Головуючий:                                                А.В. Ніткевич 

Судді:                                                         С.М. Бойко

С.М. Копняк