ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року                                                                               Справа № 924/47/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є. ,  суддя Петухов М.Г. 

секретар судового засідання Шилан О.С. 

за участю представників сторін:
прокурора - Лупійчук Б.В., Покора К.В.
позивача - не з`явився
відповідача - не з`явився
третьої особи  Квартирно - експлуатаційного відділу міста Чернівці м. Чернівці - не з`явився
третьої особи- Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп" Хмельницька область м. Шепетівка - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону м. Чернівці 
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.10.2020 р. ухваленого суддею Мухою М.Є. у м.Хмельницькому, повний текст складено 26.10.2020 р.
у справі № 924/47/20 
за позовом Виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону м. Чернівці в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства оборони України, м. Київ
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: 
- Квартирно - експлуатаційного відділу міста Чернівці м. Чернівці
- Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп" Хмельницька область м.Шепетівка
до Державного підприємства "Кам`янець - Подільське лісове господарство" с. Колибаїівка Кам`янець - Подільський район, Хмельницька область 
про витребування земельної ділянки   

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.10.2020 р. у справі № 924/47/20 відмовлено у задоволенні позову виконувача обов`язків військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Державного підприємства «Кам`янець-Подільське лісове господарство», за участю третіх осіб: Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці та Державного підприємства «Шепетівський військовий лісгосп» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, виконувач обов`язків військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить визнати поважними причини пропуску строків звернення виконувачем обов`язків військового прокурора Чернівецького гарнізону до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Державного підприємства «Кам`янець-Подільське лісове господарство» про витребування у відповідача  на користь держави в особі Міністерства оборони України земельну ділянку військового містечка № 95 площею 163,2 га, що знаходиться на території Дунаєвецького району Хмельницької області, та поновити строк звернення прокурора до суду з даним позовом. Просить рішення господарського суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року у справі № 924/47/20 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов про витребування земельної ділянки. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор/скаржник зазначає, що рішення господарського суду у даній справі є незаконним та необґрунтованим, таким, що  винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права і з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у відповідача законних підстав на користування спірною земельною ділянкою, а відтак остання підлягає поверненню на користь держави в особі Міністерства оборони України.
Разом з цим, господарський суд відмовив в задоволенні позову прокурора на підставі ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України з підстав спливу позовної давності, оскільки прокурором не доведено і судом не встановлено обставин, що вказували б на поважні причини пропущення позовної давності. Звертає увагу, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що про порушення своїх прав позивач дізнався у 2016 році, що підтверджується рішенням господарського суду м.Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 924/976/16. Однак прокурор вважає неогрунтованим припущенням суду першої інстанції те, що звертаючись із позовом в межах справи № 924/976/16 у 2016 році прокурор та позивач не були позбавлені права та можливості перевірити законність припинення права користування та передачі всіх земельних ділянок, які були предметом оскаржуваного рішення обласної ради, а не вибірково.
Твердження суду першої інстанції про вибірковість вивчення законності передачі земельних ділянок згідно з визнаним недійсним рішенням обласної ради, які перебувають на обліку КЕВ м. Чернівці, є безпідставним. 
Пояснює, що про наявність рішення Вищого арбітражного суду України від 09 червня 1997 року у справі № 12/6, яким ще у 1997 році визнано недійсним оскаржуване рішення Хмельницької обласної ради у повному обсязі, тобто щодо усіх земельних ділянок, у т.ч. і щодо спірної земельної ділянки (хоча зі змісту тексту рішення Вищого арбітражного суду України від 9 червня 1997 року у справі № 12/6 вбачалось, що воно стосується лише однієї земельної ділянки, яка була предметом спору), усім учасникам справи стало відомо лише під час розгляду справи № 910/14609/18, коли 13 лютого 2019 року була подана заява про закриття провадження у справі з долученням зазначеного судового рішення від 1997 року.
Звертає увагу, що прокурор та позивач дізнались про факт порушених прав та інтересів з моменту встановлення судом його наявності. 
У зв`язку з цим, прокурор і звернувся до суду із вимогою про витребування земельної ділянки, оскільки у 2018 році з такою вимогою звернення до суду було б недоцільним, судом було б визнано невірним спосіб захисту, не визнавши спершу недійсним рішення обласної ради в частині передачі на користь відповідача спірної земельної ділянки.
Доводить таким чином, що перебіг строку позовної давності розпочався саме з цього моменту – коли під час розгляду справи № 910/14609/18 стало відомо про скасування  судом рішення Хмельницької обласної ради № 7 від 23.12.1994 р.
Доводить також, що з моменту пред`явлення позову до Господарського суду м. Києва у справі № 910/14609/18 перебіг позовної давності перервано до набрання вказаним судовим  рішенням законної сили, тобто - до 16 травня 2019 року. 
Звертає увагу, що прокурором в межах розгляду даної справи до суду подано заяву про визнання причин пропуску строків звернення до суду поважними та поновлення пропущеного процесуального строку, однак суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховав переривання перебігу позовної давності.
За наведених обставин скаржник вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм ст. 86 ГПК України та неправильно застосував норми матеріального права, а саме - ст.ст. 256, 261, 264 ЦК України.
Прокурор просить суд апеляційної інстанції визнати поважними причини пропуску строків звернення виконувачем обов`язків військового прокурора Чернівецького гарнізону до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ДП «Кам`янець-Подільське лісове господарство» про витребування земельної ділянки, поновити строк звернення прокурора до суду з даним позовом, скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року у справі № 924/47/20 повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Позивач Міністерство оборони України подало суду письмові пояснення. Міністерство оборони України підтримує заявлену прокурором апеляційну скаргу.
Звертає увагу, що згідно Державного акту на право користування землею від 08.10.1974 р. № 2 земельну ділянку в Дунаєвецькому районі Хмельницької області площею 263,2 га закріплено у безстроково та безоплатне користування для державних потреб. Рішенням Хмельницької обласної ради від 23.12.1994 р. № 7 було вилучено вказану земельну ділянку з користування Міністерства оборони України. Вказане рішення суду було визнане недійсним рішенням Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 у справі № 12/6, що також підтверджується і постановою Касаційного господарського суду від 30.07.2019 р. у справі № 910/14609/18.
Доводить, що відповідач у даній справі користується земельною ділянкою площею 163,2 га, яка відноситься до категорії земель оборони, що підтверджується державним актом на право користування землею від 08.10.1974 р. № 2.
Земельна ділянка військового містечка № 95 площею 163,2 га яка знаходиться на території Дунаєвецького району Хмельницької області підлягає витребуванню у державного підприємства «Кам`янець - Подільське лісове господарство» на користь держави в особі Міністерства оборони України, а апеляційна скарга виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Державне підприємство "Кам`янець - Подільське лісове господарство" надало заперечення на апеляційну скаргу.
Звертає увагу, що Господарський суд Хмельницької області ухвалюючи рішення про відмову у позові прокуратури, законно дійшов до висновку, що прокуратурою без поважних причин пропущено строк позовної давності. При цьому всі сторони, які є в цьому процесі, в тому числі військова прокуратура Чернівецького гарнізону, ще в 2016 році в межах справи    № 924/976/16 мали можливість перевірити законність передачі в користування спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення. Державний акт № 2 від 08.10.1974 р., на який посилається представник позивача, вже розглядався як доказ землекористування, але був відхилений Вищим господарським судом України у постанові від 7 жовтня 2008 року у справі № 11/595-Н, оскільки у даному державному акті землекористувач не зазначений, відсутній опис меж земельної ділянки та її план.
Вважає, що ДП «Кам`янець-Подільське лісове господарство» на законних підставах (згідно з державними актами на право користування та Витягами з державного земельного кадастру) користується належними йому земельними ділянками державного лісового фонду.
Просить суд залишити рішення Господарського суду Хмельницької області без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Квартирно - експлуатаційний відділ міста Чернівці подав суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні необґрунтовано виклав припущення, що звертаючись із позовом в межах справи № 924/976/16 у 2016 році прокурор та позивач не були позбавлені права та можливості перевірити законність припинення права користування та передачі всіх земельних ділянок, які були предметом рішення Хмельницької обласної ради від 23.12.1994 року № 7, а не вибірково. Вважає безпідставним твердження суду першої інстанції про вибірковість вивчення законності передачі земельних ділянок, які перебувають на обліку КЕВ м. Чернівці.
Доводить, що про наявність рішення Вищого арбітражного суду України від 9 червня 1997 року у справі № 12/6 усім учасникам справи стало відомо лише під час розгляду справи № 910/14609/18. Отже, КЕВ м.Чернівці дізнались про факт порушених прав та інтересів з моменту встановлення судом його наявності. Тому перебіг позовної давності починається заново, а саме: з дня набрання законної сили постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/14609/18, тобто - з 16 травня 2019 року.
КЕВ м.Чернівці підтримує позицію військового прокурора, викладену у апеляційній скарзі, щодо неправильного застосування судом матеріального та процесуального норм права та просить суд апеляційну скаргу заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону задовольнити, визнати причини пропуску строків поновити поважними та поновити строк звернення прокурора до суду з даним позовом, скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року у справі № 924/47/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов.
Державне підприємство "Шепетівський військовий лісгосп" відзиву на апеляційну скаргу суду не подало.
Представники Міністерства Оборони України, Квартирно - експлуатаційного відділу міста Чернівці, Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп" Хмельницька область, Державного підприємства "Кам`янець - Подільське лісове господарство" в судове засідання 23.02.2021 р. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом в установленому порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с. 170-177 у т.2/. 
Міністерство Оборони України подало заяву про розгляд справи без участі повноважного представника.
Відповідно до норм ч.12 ст.270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення судового рішення у справі.
Колегія суддів вважає за можливе завершити розгляд апеляційної скарги прокурора за відсутності представників позивача Міністерства Оборони України, відповідача Державного підприємства "Кам`янець - Подільське лісове господарство", третіх осіб Квартирно - експлуатаційного відділу міста Чернівці і Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп", враховуючи, що матеріали справи та пояснення учасників, надані в інших судових засіданнях у межах апеляційного провадження, є достатніми для ухвалення постанови.
В судовому засіданні прокурори підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення по суті спору.
  Відповідно до ч. 1,4 ст. 269 ГПК країни суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
  Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Критерії оцінювання розумності строку справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади  (справа Кучерук проти України) (заява 2570/04).
 Згідно п. 31 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.02.2007 р. у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника  і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у  цьому спорі.
   Колегія суддів апеляційної інстанції з урахуванням наведених позицій вийшла за межі строку розгляду справи, який визначений ст..273 ГПК України, та при складанні повного тексту постанови керується ч. 6 ст. 233 ГПК України, враховуючи складність справи, яка обумовлена тим, що у даній справі вивченню та дослідженню підлягають письмові матеріали та нормативні акти у значній кількості та значний проміжок часу у попередні роки. 
  Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурорів та представника Міністерства Оборони України вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
Прокурор звернувся до господарського суду із позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до відповідача Державного підприємства «Кам`янець-Подільське лісове господарство» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння і доводить, що відповідач незаконно володіє земельною ділянкою площею 163,2 га на територіі Дунаєвецького району Хмельницької області, яка є власністю держави, належить до земель оборони і тривалий час обліковувалась за ДП «Шепетівський військовий лісгосп».
Обґрунтовуючи позовну вимогу прокурор доводить, що Державне підприємство «Кам`янець-Подільське лісове господарство» отримало спірну земельну ділянку площею 163,2 га на підставі рішення Хмельницької обласної ради від 23.12.1994 р. № 7, яке в подальшому було визнане недійсним судом. 
Прокурор стверджує у позовній заяві, що спірна земельна ділянка є власністю держави в особі Міністерства оборони України та відповідно до Державного акту від 08.10.1974 р.      № 2 перебуває на праві постійного користування за ДП «Шепетівський військовий лісгосп», що встановлено рішенням суду (однак, про яке конкретно рішення суду йдеться, прокурор не зазначає).
На підтвердження зазначеного права прокурор до позовної заяви надав Державний акт на право користування землею від 08.10.1974 р. № 2, в якому визначено, що земельну ділянку у Дунаєвецькому районі Хмельницької області площею 263,2 га закріплено у безстрокове та безоплатне користування для державних потреб /а.с. 14 у т.1/.
Колегія суддів звертає увагу, що у Державному акті від 08.10.1974 р. № 2, на який прокурор посилається як на підставу права землекористування спірною земельною ділянкою, не зазначено землекористувача і відсутні опис меж земельної ділянки та її план. Тому такий акт не відповідає за формою нормам ст. 20 Земельного кодексу УРСР 1970 року та постанови Ради Міністрів Української РСР № 437 від 01.10.1974 р., відповідно до якої затверджено форму акта на право довгострокового тимчасового користування землею.
У справі відсутні також докази оформлення позивачем права землекористування в установленому порядку відповідно до п.5 постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України». 
Відсутні докази про належність зазначеної у державному акті земельної ділянки до   категорії земель оборони, як стверджує прокурор.
За відсутності опису меж земельної ділянки та її плану на місцевості ідентифікувати земельну ділянку, про витребовування якої заявлено позов, не є можливим. 
На підтвердження площі спірної земельної ділянки прокурор зазначає про передачу після розформування військової частини НОМЕР_1 Чернівецькою КЕЧ 3-у окремому науково-випробувальному корпусу земельної ділянки 100 га на підставі акту від 01.12.1997 р. /а.с.23 у т.1/ з площі 263,2 га. Таким чином прокурор обґрунтовує площу земельної ділянки, яка підлягає витребуванню від Державного підприємства «Кам`янець-Подільське лісове господарство», яке отримало спірну земельну ділянку площею 163,2 га на підставі рішення Хмельницької обласної ради від 23.12.1994 р. № 7. 
Державний акт на земельну ділянку 163,2 га відсутній - суду не наданий.
Колегія суддів звертає увагу, що у відомості щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які обліковуються за Міністерством оборони України та ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" Шепетівський війський лісгосп станом на 04.12.2018 р. /а.с.26 у т.1/ міститься інформація щодо виготовлення державного акту, який визнаний дійсним постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2008 р. у справі № 11/595-Н. 
Разом з тим, у справі № 11/595-Н судом встановлено, що будь-які докази, які б підтверджували той факт, що до складу земель, наданих в користування згідно державних актів № 2 та № 4 від 08.10.1974 р. увійшли саме спірні земельні ділянки на території Балинської, Залісцівської, Гірчичнянської, Малокужелівської сільських рад площами, відповідно, 62,4902га, 118,9898га, 134,9432га, 47,8206га, наданих згідно оспорених державних актів та розпорядження в користування Кам"янець-Подільському держлісгоспу, як і докази того, що вказані земельні ділянки передавались позивачу у справі Державному підприємству Міністерства оборони України "Івано-Франківський лісопромкомбінат", в матеріалах справи відсутні.
Встановлено також, що земельними ділянками на території Малокужелівської, Балинської та Залісцівської сільських рад, які, за твердженням позивача, безпідставно надані в користування Кам"янець-Подільському держлісгоспу, до 2001 року користувалась військова частина 29471, однак, розмір цих земельних ділянок не відповідає розмірові земельних ділянок, зазначеному в оспорених державних актах.
Тобто - у справі № 11/595-Н досліджені обставини видачі державних актів на земельні ділянки інших площ.
З посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 07.10.2008 р. у справі № 11/595-Н відповідач у даній справі Держане підприємство "Кам`янець-Подільський лісгосп" пояснює, що використовує передані йому у постійне користування земельні ділянки за призначенням та у повній відповідності до чинного законодавства ст. 92, ст. 116 Земельного кодексу України та на підставі державних актів на право постійного користування від 05.08.2005 р. серії ЯЯ № 335341 та № 335260 /а.с. 94 у т.1/.
При цьому колегією суддів звертається увага, що відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є джерелом права для національного суду, судова колегія вважає безсумнівними встановлені рішенням господарського суду у справі № 11/595-Н обставини, при цьому такі обставини не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які не потребують додаткового доведення зазначених обставин та фактів. 

Листом № 313 від 28.09.2018 р. Державне підприємство «Кам`янець-Подільське лісове господарство» повідомило прокурору на його запит, що не приймало земельну ділянку площею 163,2 га, де було військове містечко № 95 від Державного підприємства Шепетівське лісове господарство ДП Івано-Франківського лісокомбінату /а.с.15 у т.1/.
Разом з тим, матеріалами справи спростовано факт одержання відповідачем спірної земельної ділянки на підставі рішення Хмельницької обласної ради від 23.12.1994 р. № 7.
Так, на виконання постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 № 563-XII «Про земельну реформу» та доручення Кабінету Міністрів України від 22.01.1993 р.       № 829/4 у Хмельницькій області проведено інвентаризацію земель оборони, і постановою спільного засідання колегій Державного комітету України по земельних ресурсах № 8/11 від 23.11.1993 р. затверджено зведені показники інвентаризації земель Міністерства оборони. Відповідно до п.3 цієї постанови колегіями погоджено залишити у тимчасовому користуванні строком до 3 років на період реформування Збройних сил України відповідно до військової доктрини земельних ділянок, запропонованих до передачі в народне господарство Радою Міністрів Республіки Крим, обласним адміністраціями і не погоджених до передачі Генеральним штабом Міністерства оборони України згідно з додатками   27-49 /а.с. 23 у т.1/. У додатку № 46 до постанови спільного засідання колегії від 23.11.1993 р.  № 8/11, який є Переліком земельних ділянок, які залишаються у тимчасовому користуванні Міністерства Оборони України строком до 3 років, зазначено про земельну ділянку площею 226, 1 га у Дунаєвецькому районі, землекористувачем якої є військова частина 29471 /а.с. 22 у т.1/.
23.12.1994 р. Хмельницька обласна рада прийняла рішення № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам", відповідно до якого вирішено вилучити з користування земельні ділянки відповідно до інвентаризації земель Міністерства оборони України та передати їх місцевим Радам і Держлісгоспам для подальшого використання їх в народному господарстві згідно з додатком № 2 до рішення /а.с.18-19 у т.1/. Зокрема, відповідно до додатку № 2 до рішення Хмельницької обласної ради № 7 від 23.12.1994 р. з користування Міністерства оборони України від землекористувача військової частини 29471 вирішено передати в народне господарство по Хмельницькій області, а саме Кам`янець-Подільському держлісгоспу земельну ділянку площею 226,1 га (в т.ч. 6,5 га сільськогосподарських угідь та 219,6 га лісових площ), що розташована на території Дунаєвецького району /а.с. 20-21 у т.1/. 
Рішенням Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 р. № 12/6 визнано недійсним рішення Хмельницької обласної ради народних депутатів від 23.12.1994 р. № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам".
Посилаючись на скасування рішення Хмельницької обласної ради народних депутатів від 23.12.1994 р. № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам" прокурор доводить про безпідставну передачу Кам`янець-Подільському держлісгоспу спірної земельної  ділянки, яка є предметом позову.
Разом з тим, у додатку № 2 до рішення Хмельницької обласної ради № 7 від 23.12.1994 р. зазначено про земельну ділянку 226,1 га (в т.ч. 6,5 га сільськогосподарських угідь та 219,6 га лісових площ), що розташована на території Дунаєвецького району /а.с. 20-21 у т.1/, тоді як спірна земельна ділянка, за твердженнями прокурора, до 1997 року мала площу 263,2 га, і після передачі на підставі акту від 01.12.1997 р. 3-у окремому науково-випробувальному корпусу земельної ділянки 100 га площа спірної земельної ділянки визначається у заявленому в позові розмірі – 163,2 га.
Інший письмовий доказ, про який прокурор зазначає у позовній заяві, - акт інвентарізації та приймання-передачі земель лісового фонду від 02.11.2012 р.,  де зазначено, що рішенням Дунаївецької районної адміністрації № 144/2005 від 02.03.2005 р. ліси передані до ДП «Кам`янець-Подільський лісгосп», виготовлено державні акти на земельні ділянки загальною площею 411 га, які у відповідності до матеріалів базового лісовпорядкування 2002 року землі лісового фонду загальною площею 171 га віднесені, зокрема, до урочища «Залісці» /а.с. 16 у т.1/. Колегія суддів відзначає, що зміст цього акту стосується земельних ділянок іншої площі, ніж спірна.
Отже, за ознаками площі не вбачається, що наведені вище акти, зокрема, рішення Хмельницької обласної ради № 7 від 23.12.1994 р., підтверджують факт безпідставного вилучення у позивача спірної земельної ділянки.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів фактичного виконання рішення Хмельницької обласної ради № 7 від 23.12.1994 р., тобто – доказів фактичного відведення/передачі земельних ділянок.
Крім посилання на рішення Хмельницької обласної ради № 7 від 23.12.1994 р., прокурор іншими доказами в порядку ст..ст.74, 76-80 ГПК України не доводить факт володіння відповідачем спірною земельною ділянкою.
Такими доказами, на думку колегіі суддів могли бути акти обстеження, а також – акти інвентаризації, документальні звірки обліку земельних ділянок та Відомість щодо захисту інтересів Міністерства оборони України за фактами самовільного зайняття та неправомірного вилучення земельних ділянок (додаток 7  до Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України), які мають складатись і подаватись до ГКЕУ щоквартально (до 20 числа наступного місяця). 
Так, статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом управління Збройних Сил України і  здійснює управління державним майном та забезпечує використання земельних ділянок державної власності, виділених для потреб Збройних Сил України.           
Відповідно до статті 77 Земельного кодексу України, яка кореспондується із статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України.
Згідно з підпунктами 72-75 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого  Указом Президента України № 406/2011 від 6 квітня 2011 року  (зі змінами), Міністерство Оборони України веде облік об`єктів державної власності, які належать до сфери управління Міноборони України; утримує в належному стані та організовує експлуатацію об`єктів військового призначення; затверджує порядок списання військового майна; здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.
Відповідно до пп. 23 п. 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерства Оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності, проведення ремонту та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил; за підпунктами 105, 107 Положення Міністерство оборони України здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони; веде облік об`єктів державної власності, які належать до сфери управління Міноборони;
Згідно з п. 1.1 -1.4 Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України,  затвердженого  наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, землі, які використовують Збройні Сили України, підлягають обов`язковому обліку, цільовому використанню і правильному утриманню. Облік земель повинен бути своєчасним, повним, достовірним і точним. Облік земель в органах квартирно-експлуатаційної служби ведеться з метою своєчасного забезпечення відповідних посадових осіб, органів квартирно-експлуатаційної служби, а також відповідних    рад, в адміністративних межах яких знаходиться землекористувач, даними про наявність, рух і якісний стан земель, контролю за збереженістю, законністю, доцільністю й ефективністю використання земель, підготовки вихідних даних для складання облікових документів, установлених табелем термінових донесень будівельно-квартирних органів МОУ.
Також відповідно до п. 5.9-6.3 Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 680 від 19.12.2017 р. документальна звірка обліку земельних ділянок, які надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військових навчальних закладів та організацій Збройних Сил України і Міністерства оборони України, проводиться щорічно до 01 квітня начальниками ККЕУ, КЕВ, КЕЧ спільно з територіальними управліннями земельних ресурсів. Начальники ТКЕУ, ККЕУ подають щорічно до 01 травня до ГКЕУ узагальнену за підпорядковані підрозділи Відомість щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які обліковуються за Міністерством оборони України (додаток 6  до цієї Інструкції). Начальники ТКЕУ, ККЕУ щоквартально (до 20 числа наступного місяця) подають до ГКЕУ узагальнену за підпорядковані підрозділи Відомість щодо захисту інтересів Міністерства оборони України за фактами самовільного зайняття та неправомірного вилучення земельних ділянок (додаток 7  до цієї Інструкції). Начальники ТКЕУ, ККЕУ, відповідно до розробленого у вільній формі плану, 1 (один) раз на 2 (два) роки (до 01 червня, починаючи з 2018 року) подають до ГКЕУ узагальнену за підпорядковані підрозділи інформацію (додаток 8 до цієї Інструкції) щодо проведеного обстеження всіх військових містечок, що знаходяться на обліку квартирно-експлуатаційних органів. Копії планів начальники ТКЕУ, ККЕУ подають до ГКЕУ 1 (один) раз на 2 (два) роки (до 01 січня, починаючи з 2018 року).
Землі державних підприємств, госпрозрахункових організацій і установ, що належать до сфери управління Міністерства оборони України (далі - ДП МОУ), обліковуються в ККЕУ, КЕВ, КЕЧ за територіальним принципом розташування. Оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки ДП МОУ та реєстрація речових прав на них здійснюються відповідно до  Земельного кодексу України, Законів України  "Про землеустрій",  "Про Державний земельний кадастр"  та  "Про використання земель оборони".
Начальники ККЕУ, КЕВ, КЕЧ щорічно до 01 жовтня проводять звірку обліку земельних ділянок з відповідними ДП МОУ. Начальники ТКЕУ, ККЕУ щорічно до 01 листопада подають узагальнену за підпорядковані підрозділи інформацію до ГКЕУ. У разі виявлення розбіжностей під час звірки облікових даних начальники ККЕУ, КЕВ, КЕЧ спільно з керівниками ДП МОУ протягом місяця встановлюють причини виникнення розбіжностей та за наявності підстав організовують роботу щодо внесення змін до облікових даних.
Таким чином, Міністерство оборони України та КЕЧ були зобов`язані здійснювати своєчасний, повний та достовірний контроль за обліком, цільовим використанням та збереженістю земель оборони та щороку виконувати документальну звірку обліку земельних ділянок і виявляти факти самовільного зайняття та неправомірного вилучення земельних ділянок – відповідно до норм Положення про Міністерство оборони України ( у наведених вище редакціях за різні роки ), Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України,  затвердженого  наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства Оборони України № 680 від 19.12.2017 р.  
З урахуванням наведеного колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у позові внаслідок застосування позовної давності, оскільки (за висновком суду першої інстанції) звертаючись із позовом в межах справи № 924/976/16 у 2016 році, прокурор та позивач не були позбавлені права та можливості перевірити законність припинення права користування та передачі всіх земельних ділянок, які були предметом рішення Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам", а не вибірково. 
Суд першої інстанції зазначив, що позивач є законним розпорядником майна оброни і саме на нього покладено обов`язок контролю за його збереженням та використання, в тому числі і землями оборони. Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до наведених вище норм позивач Міністерство оборони України не тільки міг, але і зобов`язаний був знати про порушення свого права землекористування за умови належного виконання обов`язків захищати інтереси Міністерства оборони України за фактами самовільного зайняття та неправомірного вилучення земельних ділянок - відповідно до норм Положення про Міністерство оборони України ( у наведених вище редакціях за різні роки ), Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України,  затвердженого  наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства Оборони України № 680 від 19.12.2017 р.  При цьому облік земель повинен бути своєчасним, повним, достовірним і точним, тоді як прокурором і позивачем не наведено наявність об`єктивних причин, які б перешкоджали виконанню таких обов`язків Міністерством та органами квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України протягом тривалого періоду часу. 
Вищенаведеним в сукупності спростовані також доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі.
Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для застосування позовної давності, оскільки вважає, що підстави для задоволення позову по суті відсутні, тоді як відповідно до норм ст.261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Так, за твердженнями прокурора земельна ділянка площею 263,2 га перебувала в користуванні військової частини НОМЕР_1 і після її розформування передано 100 га на користь 3-го окремого науково-випробувального комплексу, а спірна земельна ділянка і надалі перебувала на обліку Чернівецької КЕЧ району. 
Як зазначено вище, з наданих прокурором матеріалів неможливо ідентифікувати спірну земельну ділянку площею 163,2 га.
            Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Первинними характеристиками для ідентифікації земельної ділянки є           частина земної поверхні - тобто конкретна площа окремої ділянки;           установлені межі - чіткі межі на місцевості земельної ділянки, які відділяють її від інших земельних ділянок;  певне місце розташування - конкретно визначена адреса земельної ділянки.
  У спорах щодо витребовування майна/земельної ділянки сукупність таких характеристик має значення як визначення предмету спору.
   Як зазначено вище, належність Міністерству оборони України земельної ділянки, про витребовування якої заявлено позов, не підтверджена правостановлюючими документами, відповідно, не доведене в порядку ст..ст.74, 76-80 ГПК України наявність права землекористування. Надані прокурором інші матеріали не містять інформації про земельну ділянку, яка б за площею співпадало б із земельною ділянкою, зазначеною у позові, тоді як інші необхідні характеристики для ідентифікації земельної ділянки (опис меж земельної ділянки та її план на місцевості тощо) відсутні, що не дозволяє суду приймати рішення про витребовування конкретної земельної ділянки, так само як в подальшому - виконувати судове рішення.
Крім того, суду в порядку ст..ст.74, 76-80 ГПК України не надані також докази на підтвердження порушення відповідачем Державним підприємством права землекористування позивача (про що зазначено вище), і наведене вище в сукупності є підставою для відмови у позові.
Безпосередньо перед судовим засіданням 23.02.2021 р. прокурор надав суду апеляційної інстанції нові докази, а саме: державний акт на право користування землею № 2 від 03.10.2974 р.; постанову спільного засідання колегії Міністерства Оборони України          № 8/11 від 23.11.1993 р. з додатком № 6; акт приймання – передачі лісового масива від 10.12.1993 р. в/частина № 89- площею 263, 2 га б/н-233,1 га Кам`янець Подільською КЕЧ для Чернівецької військовий лісгосп; рішення Хмельницької обласної ради  від 23.12.1994 р. № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам" з додатком ; акт приймання-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд і обладнання, квартирного майна, палива і території військових містечок від 01.10.1996 р.; відомість наявності і використання земельних участків станом на 01.10.1996 р. за формою 405; рішення Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 р. у справі № 12/6 про яким визнано недійсним рішення Хмельницької обласної ради  від 23.12.1994 р. № 7; акт приймання-передачі будівель, споруд та територій військового містечка від 01.12.1997 р. за яким Чернівецька КЕЧ району передала 3-тьому оремому науково-випробувальному комплексу земельну ділянку площею 100 га; наказ № 61-в від 16.03.2012 р. за яким вирішено реорганізувати Чернівецький військовий лісгосп шляхом виділу з нього Кам`янець-Подільську дільницю у склад Шепетівського військового лісгоспу; акт прийому-передачі матеріальних цінностей та комунальних споруд і обладнання, територій городка від 23.03.2012 р. на виконання наказу № 6- в від 12.03.2012 р. ( обхід № 2:мастер лісу Бабій О.А. (лісове господарство ур. Залісці 171 га); акт приймання-передачі земель лісового фонду від 02.11.2012 р.  де зазначено, що рішенням Дунаївецької районної адміністрації № 144/2005 від 02.03.2005 р. ліси передані до ДП «Кам`янець-Подільський лісгосп» і виготовлено площею 411 га, які у відповідності до матеріалів базового лісовпорядкування 2002 року на замовлення державні акти на право користування земельними ділянками ДП «Кам`янець-Подільський лісгосп» дані землі віднесені, зокрема, до урочища «Залісці» загальною площею 171 га; звернення начальника окремого науково-випробувального комплексу полковника Глущенко О. № 12 від 13.01.1999 р. до начальника відділу матеріально-технічного забезпечення капітального будівництва НКАУ де зазначено, що на час звернення не вирішено питання про передачу земельної ділянки 263 га, по попередньому узгодженню 163 га лісовий масив повинен бути переданий Івано-Франківському ЛВК; відповідь на лист № 12 від 13.01.1999 р. начальника КЕУ Зах. Ок. Де зазначено, що земельна ділянка площею 100 а передана у користування по акту, затвердженому начальником КЕУ Зах. Ок. 04.12.1997 р., державний акт на право постійного користування № 2 ВІД 08.12.1974 Р. на загальну площу 263 га знаходиться у спецчастині; лист начальника Центру прийому і обробки спеціальної інформації та контролю навігаційного поля від 13.01.1999 р., де зазначено, що у 1997 році у зв`язку із ліквідацією військової частини А-3465 (бувша 29471) згідно акту, затвердженому начальником КЕ ПрикВо 21.12.1997 р. з 263 га землі військового містечка № 93 Дунаєвського району було передано 100 га – третьому окремому науково-випробувальному комплексу Національного космічного агенства України та 163 га залишено у користуванні Івано-Франківського ЛПК КЕУ округу; лист відповідь начальника управління квартирно-експлуатаціного Західного ОК від березні 2000 року, де зазначено, що земельна ділянка площею 100 га передана у користування по акту затвердженому начальником КЕУ Зах. Ок. 04.12.1997 р.; план схему земельної ділянки № 514 від 22.02.2021 р. військового містечка № 95 ; протоколи погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 02.09.2003 р. та від 11.09.2003 р. 
Колегією суддів встановлено, що суду першої інстанції вже були надані і залучені до матеріалів справи (і ім. надана оцінка) такі докази: акт на право користування землею № 2 від 03.10.2974 р.; рішення Хмельницької обласної ради  від 23.12.1994 р. № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам" з додатком №2 ; акт приймання-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд і обладнання, квартирного майна, палива і території військових містечок від 01.10.1996 р.;  рішення Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 р. у справі         № 12/6 про яким визнано недійсним рішення Хмельницької обласної ради  від 23.12.1994 р. № 7. 
Інші докази суду першої інстанції не надавались.
В судовому засіданні прокурор пояснив, що нові докази були отримані від Державного підприємства «Чернівецьке лісове господарство», яке не є учасником у даній справі та не було учасником в інших справах. Зазначив, що Державне підприємство «Чернівецьке лісове господарство» є підприємством Міністерства оборони України, однак з 2012 року це підприємство не має відношення до спірної земельної ділянки. Тоді як надані нові докази є архівними документами Державного підприємства «Чернівецьке лісове господарство», спірна земельна ділянка не належить підприємству, була передана Державному підприємству «Шепетівський військовий лісгосп», тому і не вівся її облік. Прокурор пояснив, що ним випадково було віднайдено нові докази, тоді як на час подання позовної заяви про ці докази не було відомо прокурору.  
Відповідно до ч. 1,3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів керується нормами ст. 269 ГПК України та не приймає подані прокурором нові докази, оскільки такі докази не були подані суду першої інстанції, а прокурор в наданих усних поясненнях не довів  неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані усні пояснення, що прокурором випадково було віднайдено нові докази і на час подання позовної заяви про ці докази йому не було відомо.  
Разом з тим, подані матеріали не є належними та допустимими доказами з огляду на предмет спору, як про таке зазначено вище.
   Відповідно до ч. 1,4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
   Отже, суд апеляційної інстанції в даному випадку встановив неправильне застосування норм матеріального права, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, застосувавши позовну давність, тоді як позовна вимога про витребовування майна не доведена належними і допустимими доказами у справі. Тому колегія суддів виходить за межі доводів апеляційної скарги, змінює мотивувальну частину рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст.277 ГПК України.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі  ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 277, 281 - 282  Господарського процесуального кодексу України, суд
                  
П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу Виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону м. Чернівці залишити без задоволення. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.10.2020 р. у справі № 924/47/20. Резолютивну частину  рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.10.2020 р. у справі № 924/47/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.
Матеріали справи № 924/47/20 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений 22 березня 2021 року

Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В.

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.

 

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.