ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року 
м. Київ
справа №804/1277/16
адміністративне провадження №К/9901/24796/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
на постанову      Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2016 (Головуючий суддя Шальєва В.А., судді: Білак С.В., Олефіренко Н.А.)
по справі  № 804/1277/16
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРБРЕНД"
до  Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРБРЕНД" (далі - позивач, ТОВ "ЛІДЕРБРЕНД") звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області) про  скасування податкового повідомлення-рішення № 0000092200 від 26.01.2016 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 270 000 грн, з яких 180 000 грн - основний платіж, 90 000  грн - штрафні (фінансові) санкції.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2016 скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 та задоволено позовні вимоги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2016 та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2016. 
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що за умовами наданого позивачем договору покупець купує водорості норі, однак фактично здійснювалася поставка імбиру маринованого. Надані позивачем до перевірки документи не підтверджують фактичного виконання господарських операцій.
Позивач письмово проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 22.12.2015 по 28.12.2015 на підставі наказу від 15.12.2015 № 553, направлень від 21.12.2015 № 000583 та № 000584  посадовими особами відповідача згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78  Податкового кодексу України була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Лідербренд» з питань правомірності формування податкового кредиту при здійсненні взаємовідносин із ТОВ «МЖК Груп» у періоді вересень 2015 року, за результатами якої складено акт від 05.01.2016 № 2/22/35942082 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 180  000 грн.
На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 26.01.2016  прийнято податкові повідомлення-рішення № 0000092200, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 270 000 грн, в тому числі 180 000 грн - за основним платежем та 90 000 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у ТОВ «МЖК Груп» відсутня реєстрація податкових накладних, в яких зазначено товар із відповідним кодом УКТ ЗЕД, який у подальшому було реалізовано ТОВ «Лідербренд», отже немає можливості встановити реальний ланцюг походження товару - імбир маринований. Згідно видаткових, та податкових накладних поставка за спірною господарською операцією відбулась 25.09.2015. Проте станом на момент перевірки 05.01.2016 докази здійснення розрахунків за вказаним господарськими операціями відсутні.
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, виходив з такого. 
Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.1  статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому  статтею 183 цього Кодексу.
Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, сума податку на додану вартість задекларована позивачем у складі податкового кредиту податку на додану вартість у податковій декларації за вересень 2015 року за результатами здійснення господарської операції з придбання у ТОВ «МЖК Груп» імбиру маринованого за договором купівлі-продажу № 13/10/2014 від 13.10.2014 та додатковою угодою № 1    від 01.09.2015.
За умовами цього договору ТОВ «МЖК Груп» як постачальник зобов`язалось поставити  позивачу як покупцю водорості норі в кількості та за цінами, що вказуються у видаткових накладних, які є невід`ємними частинами договору; строк дії договору - до 31.12.2014, у випадку відсутності наміру сторін розірвати чи змінити договір  він вважається пролонгованим на наступний рік (а.с. 59-61). Додатковою угодою № 1 від 01.09.2015 р. (а.с. 62) пункт 1.1  договору викладений у редакції, відповідно до якої позивач придбаває у ТОВ «МЖК Груп» водорості норі, імбир маринований.
Протягом вересня 2015 року на підставі зазначеного договору та додаткової угоди позивачем придбано у ТОВ «МЖК Груп» імбир маринований. Фактичне виконання господарської операції з поставки товару підтверджено виданими ТОВ «МЖК Груп»  позивачу   видатковими накладними на поставку імбиру маринованого від 25.09.2015: № 1-00000216 на поставку 3350 пак. на суму 361800 грн, в тому числі податок на додану вартість - 60300 грн.; № 1-00000215 на поставку 3350 пак. на суму 361800 грн., в тому числі податок на додану вартість - 60300 грн.; № 1-00000214 на поставку 3300 пак. на суму 356400 грн., в тому числі податок на додану вартість - 59400 грн. (а.с. 63-65); податковими накладними від 25.09.2015: № 9 на поставку 3350 уп. на суму 361800 грн, в тому числі податок на додану вартість - 60300 грн; № 18 на поставку 3350 уп. на суму 361800 грн., в тому числі податок на додану вартість - 60300 грн.; №  17 на поставку 3300 уп. на суму 356400 грн., в тому числі податок на додану вартість - 59400 грн. (а.с. 68-70).
Транспортування придбаного товару підтверджено належним чином оформленою товарно-транспортною накладною (а.с. 66-67).
На час проведення податкової перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення за позивачем рахувалась кредиторська заборгованість перед ТОВ «МЖК Груп», проте на час розгляду справи в суді першої інстанції розрахунки між позивачем та ТОВ «МЖК Груп» проведені у повному обсязі, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення (а.с. 71-73, 221-229).  
Позивачем суми податку на додану вартість за вказаними вище податковими накладними в загальному розмірі 180 000 грн включені до складу податкового кредиту у вересні 2015 року.
Транспортування товару здійснено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за замовленням ТОВ «Лідербренд», що підтверджено належним чином оформленою товарно-транспортною накладною.  
Податкові накладні, видані позивачу ТОВ «МЖК Груп», зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Основними видами діяльності ТОВ «Лідербренд» є оптова торгівля парфумними та косметичними товарами; виробництво парфумних і косметичних засобів; діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с. 33).
Придбаний позивачем у ТОВ «МЖК Груп» імбир маринований після здійснення пакування у склобанку реалізований ТОВ «Торгова компанія Екона» за договором поставки № 200513 від 01.01.2015, що підтверджено наявними в матеріалах справи первинними документами, які підтверджують фактичну поставку товару позивачем покупцю. При цьому задля належного виконання умов договору поставки позивачем придбавались етикетки, гофропродукція, кришки металеві для закупорювання банок СКО, склобанки, послуги з пакування (а.с. 74-179).
Договором № 13/10/2014 обумовлено поставку водоростей норі. Проте додатковою угодою № 1 від 01.01.2015 до цього договору обумовлена поставка як водоростей норі, так й іншого товару - імбиру маринованого.
Судом апеляційної інстанції вірно спростовані висновки суду першої інстанції щодо ненадання позивачем додаткової угоди в ході проведення перевірки в силу положень пункту   44.6 статті 44 Податкового кодексу України, якими встановлено, що якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в ході перевірки позивачем контролюючому органу не надано додаткової угоди, проте до заперечень до акту перевірки позивачем надано додаткову угоду, але надані позивачем документи, в тому числі й додаткова угода, не враховані контролюючим органом при розгляді заперечень.
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що спірний товар (імбир маринований) придбано ТОВ «МЖК Груп» у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі договору № КП250315 від 25.03.2015. Такі операції з придбання та продажу товару узгоджуються з основним видом діяльності ТОВ «МЖК Груп», яким є неспеціалізована оптова торгівля (а.с. 180-187).
Виходячи з наведеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «МЖК Груп»  за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень. 
Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення. 
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2016 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	  	  В.П. Юрченко