П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року
м. Рівне

Справа № 570/1268/17
Провадження № 22-ц/4815/207/21

Головуючий у Рівненському районному суді
Рівненської області: суддя Кушнір Н.В.
Ухвалу суду першої інстанції постановлено
повним текстом 02.11.2020 в м. Рівне 
Фіксуванням судового засідання технічними
засобами не здійснювалось. 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ; 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

за участі: ОСОБА_2 та її представника – адвоката Кожемякіної Вероніки Ігорівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача,: ОСОБА_3 ; про визнання права власності на майно набуте до вступу в шлюб, виділ в натурі майна, набутого під час перебування в шлюбі в порядку його поділу, усунення перешкод у здійсненні права користування, володіння та розпорядження майном і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4 ; про стягнення додаткових витрат на дитину та поділ майна подружжя, 
в с т а н о в и в : 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено судову будівельно-технічну експертизу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 ; про визнання права власності на майно набуте до вступу в шлюб, виділ в натурі майна, набутого під час перебування в шлюбі в порядку його поділу, усунення перешкод у здійсненні права користування, володіння та розпорядження майном, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4 ; про стягнення додаткових витрат на дитину та поділ майна подружжя.
На вирішення експертизи поставлено питання:
1) Яка дійсна вартість незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 , а саме: 15% його готовності, станом на січень 1999 року?
2) Яка дійсна вартість незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 , а саме: 86% його готовності, станом на 26 березня 2014 року?
3) Який відсоток готовності незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 , станом на сьогоднішній день та яка його дійсна вартість?
4) Чи є збільшення вартості незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 , в період з січня 1999 року (15%) по 26 березня 2014 року (86%) істотним збільшенням у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат сторін, за рахунок його якісних характеристик, без врахування тенденцій загального подорожчання конкретного майна, та різниці у курсі іноземної валюти?
5) Які можливі варіанти поділу незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 , між співвласниками: з однієї сторони - ОСОБА_1 - 35, 5% його частки, та з іншої сторони - ОСОБА_2 - 50, 5% його частки станом на березень 2014 року?
6) Які можливі варіанти поділу земельної ділянки, площею 0,11 та за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №5624683000:02:013:0392 між співвласниками незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 розміщеного на ній, а саме: з однієї сторони - ОСОБА_5 (власником 35, 5 % його частки ), та з іншої сторони - ОСОБА_2 (64,5%)?
Проведення судової експертизи доручено спеціалістам Приватного підприємства - Фірми "Експерт-Рівне" (м. Рівне, проспект Миру,15), попереджено їх про кримінальну відповідальність, що передбачено ст.ст. 384, 385 КК України, та повідомлено про обов`язок повідомити суд протягом п`яти днів з дня отримання ухвали із зазначенням причин про неможливість подати даний доказ взагалі або у встановлений законом строк.
Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .
Провадження в справі зупинено.
Постановляючи ухвалу, районний суд виходив із того, що зважаючи на предмет спору та заявлені вимоги, клопотання позивача підлягає до задоволення, оскільки наведені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, а їх неврахування може вплинути на права та обов`язки сторін.
На судове рішення ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права. 
На її обґрунтування зазначалось, що оскаржувана ухвала не містить мотивів відхилення заперечень відповідача щодо призначення експертизи, а вказані в оскаржуваній ухвалі питання суперечать Науково-методичним рекомендаціям. Так, перше поставлене питання на вирішення експерту полягало в тому, яка дійсна вартість незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 , а саме: 15% його готовності, станом на січень 1999 року. Однак ні будівельна-технічна експертиза, ні оціночно-будівельна експертиза, не передбачає можливості визначення дійсної вартості станом на минулі роки і це узгоджується із постановою Пленуму Верховного Суду №7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок". Неправильним вважає й формулювання щодо 15% готовності незавершеного житлового будинку, адже такий відсоток готовності зафіксований в 1996 році на момент купівлі незавершеного будівництва, а матеріали справи не містять жодного підтвердження, що станом на 1999 рік відсоток готовності будинку не змінився. З підстав того, що експертиза не передбачає можливості визначення дійсної вартості станом на минулі роки, заявник не погоджувалася і з другим поставленим судом питанням. Також заперечувала доцільність четвертого запитання, вважаючи його оціночним та таким, що має вирішуватися судом після дослідження усіх обставин та доказів у справі. Крім того, на її переконання, ставлячи на вирішення експерту п`яте запитання, суд першої інстанції фактично вирішив спір по суті, вказавши, що ОСОБА_1 , є співвласником будинку з часткою 35,5%, а ОСОБА_2 є співвласником з часткою 50,5% частки станом на березень 2014 року. Хоча виділ часток має проводитися станом на теперішній час із врахуванням існуючого стану, а не виходячи з даних 5 річної давності. Стверджувала, що з 2014 року будівництво будинку продовжувалось і на сьогоднішній день будинок майже готовий до експлуатації.
З наведених міркувань просила оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, обов`язку сторони довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається, право подавати докази, кореспондує обов`язок суду сприяти реалізації цих прав і обов`язків.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів (ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Порядок призначення експертизи судом регулюється § 6 глави 5 розділу І Цивільного процесуального кодексу України.
Так, згідно із ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Частиною 2 ст. 102 ЦПК України встановлено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно із ч. 1 ст. 104 ЦПК України експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" зазначено, що висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Необґрунтованими є доводи скарги про неправильність питань, поставлених судом на вирішення експертів, оскільки згідно ч. ч. 4, 5 ст. 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.
Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких на їхню думку потребує висновок експерта.
У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Аналізуючи наведені положення закону, можна дійти висновку, що визначення питань для проведення експертизи є правом суду, при цьому учасники справи мають право запропонувати суду свої питання.
Для вирішення питання про призначаючи експертизу судом відповідач мав можливість поставити свої питання, однак таким правом не скористався.
Крім того, згідно з п. 2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року, експерт має право відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи; у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення невідкладно заявляти клопотання органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), щодо уточнення поставлених експертові питань.
Експерт може відмовитися від проведення експертизи, якщо наданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків, а витребувані додаткові матеріали не надані, або якщо поставлені питання виходять за межі його спеціальних знань. Повідомлення про відмову повинно бути вмотивованим.
Тобто в разі виникнення необхідності для дослідження додаткових документів для проведення призначеної експертизи, необхідності уточнення поставлених питань або ж виходу цих питань за межі спеціальних знань експерт має право на вчинення відповідних дій. 
За результатами проведення дослідження експерт надає відповіді на поставленні питання виходячи з обставин та наявних матеріалів.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення вартості спірного житлового будинку та можливості здійснити його фактичний поділ між співвласниками.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що призначення експертизи не порушує права відповідача, а є лише способом доведення позивачами своїх вимог. Висновок експертизи оцінюється з урахуванням положень процесуального права, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Поготів, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Інші доводи апеляційної скарги, умотивованість яких перевірено судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання про призначення експертизи.
Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 

Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове вирішення питання заявлених сторонами клопотань про призначення почеркознавчих експертиз, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено: 02.02.2021

Головуючий:                                                                 С.В. Хилевич 
       
Судді:                                                                         Н.М. Ковальчук

                                                                               С.С. Шимків