ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2021 р.           Справа№ 910/13266/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Андрієнка  В.В. 
 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на рішення          Господарського суду міста Києва від 24.11.2020р.
у справі          № 910/13266/20 (суддя Удалова О.Г.) 
за позовом          Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"
до                    Обслуговуючого кооперативу "Гаражний Кооператив                                                             Автолюбителів "Дніпровський"
про                              стягнення 7 643,72 грн,
без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний Кооператив Автолюбителів «Дніпровський» про стягнення 7 643,72 грн за договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/99 від 15.12.2017 (заборгованість за травень 2019 року), з яких: 7 374,60 грн основної заборгованості, 120,89 грн 3% річних, 148,23 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 року у справі № 910/13266/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 року у справі № 910/13266/20 та ухвалити нове рішення, яком позовні вимоги Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" задовольнити в повному обсязі. 
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 року, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Алданова С.О., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 року у справі № 910/13266/20 та поновлено Комунальному підприємству "Київтранспарксервіс" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 року у справі № 910/13266/20. Витребувано з Господарського суду міста Києва справу №910/13266/20 за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" до Обслуговуючого кооперативу "Гаражний Кооператив Автолюбителів  "Дніпровський" про стягнення 7 643,72 грн. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
20.01.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва на виконання умов ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 року надійшли матеріали справи 910/13266/20.
25.01.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 року у справі № 910/13266/20 без змін.
Розпорядженням № 09.1-08/883/21 Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 р., у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/13266/20.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 р. для розгляду справи № 910/13266/20 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 року справу №910/13266/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду. Роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджується, що 15.12.2017 між КП «Київтранспарксервіс» (сторона-1) та ОК «ГКА «Дніпровський» (сторона-2) було укладено договір № ДНП-2017-12/99, відповідно до п. 1.1 якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 90 (дев`яноста) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десяти) спеціальних місця для безкоштовно паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Дніпровський район, вул. Вершигори, 2 (навпроти у розворот ньому кільці), в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (надалі - «Фіксовані місця для паркування»), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.
Під «Фіксованими місцями для паркування» в цьому договорі визначено експлуатацію 90 (дев`яноста) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десяти) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Вершигори, 2 (навпроти у розворот ньому кільці), в межах      ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (п. 1.2 договору).
«Фіксовані місця для паркування» вважаються переданими в експлуатацію стороні-2 з моменту набрання чинності договору (п. 1.3 Договору).
Пунктом 2.2.6 договору передбачено обов`язок сторони-2 своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною-1 згідно з розділом 3 цього Договору.
Згідно з п. 3.1 Договору плата сторони-2 (відповідача) стороні-1 (позивачу) згідно умов даного Договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 0,82 грн.; ПДВ - 0,16 грн.; збір за місця для паркування транспортних засобів - 5,52 грн.
Загальна сума щомісячних платежів сторони-2 стороні-1 по договору визначена в Графіку платежів (додаток № 1 до даного Договору) (п. 3.2 Договору).
У пункті 3.3 договору зазначено, що розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 стороні-1 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця, відповідно до Графіку платежів (додаток № 1 до даного договору).
Відповідно до п. 3.6 договору, плата сторони-2 стороні-1, визначена в п. 3.1 договору, може бути змінена у випадках зміни розміру податків та зборів, з яких формується плата за «Фіксовані місця для паркування». В цьому випадку сторони зобов`язуються переукласти договір виходячи із змінених розмірів податків та зборів.
Згідно з п. 3.4 договору сторона-1 зобов`язана не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках Акт приймання-передачі наданих послуг. Сторона-1 надсилає два примірника Акту приймання-передачі наданих послуг стороні-2 шляхом поштового відправлення (цінним листом з описом вкладення, без повідомлення про вручення) на адресу сторони-2, яка вказана в цьому Договорі. Сторони дійшли згоди, що в цьому випадку Акт приймання-передачі наданих послуг вважається належним чином переданим стороною-1 та прийнятим стороною-2. Сторона-2 зобов`язана протягом п`яти робочих днів з дня прийняття Акту приймання-передачі наданих послуг підписати його та повернути стороні-1 один примірник Акту (п. 3.1).
Пунктом 3.4 договору передбачено, що якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень.
Відповідно до п.п. 2.2.6 п. 2.2 договору сторона-2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною-1 згідно з розділом 3 цього Договору.
Відповідно до п. 6.1 договору, цей договір вступає в силу з 01.01.2018 і діє до 31.12.2020.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати наданих послуг у травні 2019 року по договору № ДНП-2017-12/99 на суму 7 374,00 грн, строк виконання якого в розумінні ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, у зв`язку з направленням відповідачу листа-вимоги № 053/05-267 від 24.01.2020 про оплату, за доводами позивача, настав 04.02.2020. За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 120,89 грн та інфляційні втрати у розмірі 148,23 грн.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України   встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України , зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно      до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).                  
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що відповідно доказаних вимог, позивачем не доведено та не надано належних доказів покладення на відповідача зобов`язання щодо сплати нарахованої позивачем плати по договору за травень 2019 року.
Як вірно встановлено місцевим судом, що шляхом укладення договору ДНП-2017-12/99 від 15.12.2017 між позивачем та відповідачем виникли взаємні права та обов`язки, доказів припинення яких станом на травень 2019 (спірний період), суду не надано.
У розумінні п. 2.2.6 договору на відповідача покладено зобов`язання своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки з позивачем згідно з розділом 3 договору.
За умовами п. 3.1-3.3 розділу 3 договору, визначено суму щомісячної оплати за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу та порядок оплати.
У пунктах 3.3-3.4 договору передбачено, що сторонами також складаються та підписується Акт приймання-передачі наданих послуг.
Як вбачається з матеріалів справи, доказів оформлення та підписання сторонами Акта приймання-передачі наданих послуг за травень 2019 по договору ДНП-2017-12/99 від 15.12.2017, суду не надано.
Листом № 053/05-267 від 24.01.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про виконання зобов`язання, у т.ч. по договору ДНП-2017-12/99 від 15.12.2017, зазначивши, що станом на 23.01.2020 борг за травень 2019 склав 7374,60 грн, та який він просив оплатити за вказаними реквізитами у визначений законом строк. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 0500075704448 вказана вимога надіслана відповідачу 24.01.2020.
Листом від 04.02.2020 відповідач у відповідь на вимогу від 24.01.2020 зазначив про передчасність вимог позивача з огляду на наявність судових проваджень по договорах. Відомості про визнання/наявність боргу по договору ДНП-2017-12/99 від 15.12.2017 вказаний лист не містив.
Позивачем в обґрунтування заявлених вимог долучено до справи лист № 053/05-1700 від 16.05.2019, адресований відповідачу, про розірвання договору ДНП-2017-12/99 від 15.12.2017 з 01.06.2020 та необхідність звільнення паркувального майданчика за адресою: м. Київ, вул. Вершигора, 2. Доказів надсилання цього листа відповідачу суду не надано.
Також позивачем надано пояснення (стор. 43-44), що оформлення листа № 053/05-1700 від 16.05.2019 не свідчить, що договір розірвано з 01.06.2020.
Судом встановлено, що обставинам правовідносин сторін надано оцінку при вирішення спору у господарській справі № 910/6242/19 за позовом Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний Кооператив Автолюбителів «Дніпровський» про стягнення заборгованості за договором № ДПН-2017-12/99 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 15.12.2017 у розмірі 66037,46 грн, з яких: 62262,00 грн основного боргу (січень, лютий, березень, квітень 2019), 3132,33 грн пені, 354,47 грн інфляційних втрат, 1288,66 грн 3% річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/6242/19 позов задоволено частково, стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Гаражний Кооператив Автолюбителів "Дніпровський" на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" 62 262,00 грн основного боргу, 284,29 грн 3% річних, 354,47 грн інфляційних втрат, 3 132,33 грн пені та 1 920,87 грн судового збору; в іншій частині позову відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/6242/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства "Київтранспарксервіс".
Відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2019 у справі № 910/6242/19 встановлено, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з відповідача оплати щомісячних платежів за право на експлуатацію фіксованих місць для паркування згідно договору № ДНП-2017-12/99 від 15.12.2017 за період з січня по квітень 2019 року у загальній сумі 62 262,00 грн., а також 3 132,33 грн пені, 354,47 грн інфляційних втрат, 288,66 грн. 3% річних за загальний період з 21.01.2019 по 30.04.2019, з підстав простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати платежів.
Правилами паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1342 від 03.12.2009 (далі - Правила), визначено, що оператор - це суб`єкт господарювання, який здійснює обладнання і утримання майданчика для паркування; місце для паркування - місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху; спеціально обладнані майданчики для паркування це майданчики для паркування, розміщені поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху (п. 4).
Згідно з п. 8-1 Правил операторам забороняється передавати майданчики для паркування на тротуарах та проїзній частині автомобільних доріг у користування іншим суб`єктам господарювання (внесено зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України № 583 від 14.08.2013).
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20.12.2019р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2019 у справі № 910/6242/19.
Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, твердження апелянта про те, що застосування норми Закону не може вважатися преюдиційним фактом є безпідставним, оскільки факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, обставини встановлені в Постанові Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2020 р. у справі № 910/6242/19 є преюдиційним фактом, який підлягає застосуванню, що й було правомірно зроблено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України   обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс".
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2020 р. у справі № 910/13266/20 - без змін.
2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс". 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано 24.03.2021р.

Головуючий суддя                                                            А.І. Мартюк 

Судді                                                                                Л.П. Зубець

                                                                                В.В.Андрієнко