22-ц/804/648/21 
                                                                                242/3553/20 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/3553/20
Номер провадження 22-ц/804/648/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Лісового О.О., Попової С.А.,
секретар – Сікора М.М.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – Авдіївський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), Військово-цивільна адміністрація міста Авдіївка Донецької області 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2020 року, у складі судді Капітонова В.І., повний текст рішення складений 30 листопада 2020 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 
до Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області
про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) (далі – Авдіївський МВДВС), Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області (далі – ВЦА м.Авдіївка), в якому просив зняти заборону (арешт) з житлового будинку АДРЕСА_1 , що внесений Авдіївською державною нотаріальною конторою 08 серпня 2005 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 22648017 на підставі ухвали б/н від 15 квітня 1980 року Ясинуватського міського суду в Донецькій області, та визнати за позивачем право власності на житловий будинок  АДРЕСА_2 . 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі додаткового рішення Ясинуватського районного суду Донецької області від 14 січня 1982 року, ухваленого судом в результаті розгляду справи № 2-273/81 щодо спадкування, ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 08 серпня 2005 року Авдіївською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Ясинуватського міського суду від 15 квітня 1980 року на вищевказаний будинок накладено арешт. 16 червня 2020 року позивач звернувся до Авдіївського МВДВС із заявою, в кій просив повідомити про наявність виконавчих проваджень у відношенні нього та його бабусі ОСОБА_2 та у разі відсутності виконавчих проваджень, зняти арешт. 30 червня 2020 року позивачем з Авдіївського МВДВС отримано відповідь, згідно якої виконавчі документи, за якими боржником є позивач та ОСОБА_2 , не надходили, у знятті арешту відмовлено. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником вказаного житлового будинку значиться його бабуся – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 24 червня 2020 року позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, але отримав рішення про відмову у проведенні державної реєстрації права власності на будинок, оскільки рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області по справі № 2-273/81 від 19 листопада 1981 року та додаткове рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 14 січня 1982 року відсутні у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Листом від 09 липня 2020 року Дружківського міського суду Донецької області повідомлено про неможливість надати копії вказаних рішень суду, оскільки справа з Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області до Дружківського міського суду Донецької області не надходила.   Вважає, що арешт, зареєстрований 08 серпня 2005 року на підставі ухвали суду від 15 квітня 1980 року, є незаконним та таким, що порушує його право власності, оскільки на момент реєстрації ухвали суду про накладення арешту власником будинку був позивач.  

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2020  року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано відповідної ухвали суду про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині по справі №2-237/81 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна, та додаткового рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 14.01.1982 року, яким залишено на праві особистої власності за ОСОБА_1 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що він є власником майна, на яке накладено арешт, або особою, яка володіє вказаним майном на підставі закону чи договору або в іншій законний спосіб та його право власності порушується.
Судом роз`яснено позивачу, що на даний час він не позбавлений права звернутися до Дружківського міського суду Донецької області із заявою про відновлення втраченого судового провадження №2-237/81 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна, та відновити зміст як рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 19.11.1981 року по справі №2-237/81 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна, так і додаткового рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 14.01.1982 року та ухвали судової колегії з цивільних справ Донецького обласного суду від 11.02.1982 року. Під час вирішення питання про відновлення втраченого провадження також має бути вирішено питання щодо відновлення ухвали Ясинуватського міського суду від 15.04.1980 року про накладення арешту у справі №2-237/81, яку постановлено у якості забезпечення позову, як зазначав позивач у позові, що у подальшому може надати йому можливість звернутися із заявою до Дружківського міського суду Донецької області, якому визначено підсудність справ Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області, про скасування заходів забезпечення позову в порядку визначеному ст. 158 ЦПК України з урахуванням ст. 3 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
11 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2020 року.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що копії рішень суду надані суду з додержанням вимог ст.95 ЦПК України та скопійовані з оригіналів рішень. 
Судом не враховано, Авдіївським МВДВС позивачу відмовлено у знятті арешту з житлового будинку та державним реєстратором відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на будинок.
Вважає, що у відновленні втраченого провадження немає необхідності, оскільки оригінали рішень суду, на підставі яких позивачу залишено право власності на будинок наявні у нього. 
Вказує, що отримати інформацію з БТІ м.Донецька та БТІ м.Ясинувата про підстави реєстрації права власності за померлою ОСОБА_2 не є можливим, оскільки дані заклади знаходяться на території, яка непідконтрольна Українській владі. 
Зазначає, що відмовив у позові суд позбавив його права безперешкодно користуватись своїм майном та права власності на належний позивачу будинок.

Відзив на апеляційну скаргу
На виконання статті 360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу відповідачами не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом першої інстанції встановлено, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої за №212722424 від 16.06.2020 року вбачається, що об`єктом обтяження є будинок АДРЕСА_1 , обтяження зареєстровано 08.08.2005 року за №2264817 реєстратором – Авдіївська державна нотаріальна контора, підставою обтяження зазначено ухвалу від 15.04.1980 року Ясинуватського міського суду, власником зазначено ОСОБА_2 .
Судом також встановлено, що у позові ОСОБА_1 зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений будинок належить позивачу на підставі додаткового рішення Ясинуватського районного суду Донецької області від 14.01.1982 року та під час судового розгляду цивільної справи щодо залишення за ним вищевказаного будинку на праві приватної власності було постановлено ухвалу про арешт майна від 15.04.1980 року, який на даний час не скасовано. 
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 19.11.1981 року по справі №2-237/81 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна; додаткове рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 14.01.1982 року, ухвалу судової колегії з цивільних справ Донецького обласного суду від 11.02.1982 року, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідь з Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби, копію рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.07.2020 року, технічний паспорт на житловий будинок, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 (серія НОМЕР_1 ), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 (серія НОМЕР_2 ), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 (серія НОМЕР_3 ), копію свідоцтва про одруження ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , копію свідоцтва про одруження ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (серія НОМЕР_4 ), копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 (серія НОМЕР_5 ). 
Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.07.2020 року підставою відмови є неможливість встановити відповідність заявлених прав, оскільки надані рішення суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні, та листом від 09.07.2020 року №01-35/81/2020 реєстратора повідомлено про неможливість надання копій вищезазначених рішень суду, оскільки справа з Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області до Дружківського міського суду Донецької області не надходила.
Судом також встановлено, що справа №2-237/81 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна перебувала на розгляді народного суду Ясинуватського району Донецької області та до Дружківського міського суду Донецької області не передавалася. Розгляд справи завершено ухваленням рішення. 

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.101, 102, 103), позивач звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності (а.с.98).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Авдіївського МВДВС та ВЦА м.Авдіївка про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності (а.с.4-7).
Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін (пункти 2 частини другої статті 175 ЦПК України).
Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Системний аналіз цих норм ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі.
При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем.
Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі( частина друга статті 51 ЦПК України).
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що Авдіївським МВДВС накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , що також підтверджується листом Авдіївського МВДВС від 30 червня 2020 року № 17.23-23-3708, відповідно до якого виконавчі документи, за якими боржниками є ОСОБА_2 або ОСОБА_1 на примусове виконання не надходили та на виконанні відсутні (а.с.13).  
Як вбачається з копії рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 53303599 від 27 липня 2020 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Кравець І.В. ВЦА м.Авдіївка Донецької області, ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що судове рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області по справі № 2-273/81 від 19 листопада 1981 року та додаткове рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 14 січня 1982 року відсутні у Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с.14).     
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, яка покладає на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд першої інстанції сприяв повному та всебічному розгляду справи, вірно роз`яснив позивачу ОСОБА_1 , що він не позбавлений права звернутись до Дружківського міського суду Донецької області із заявою про відновлення втраченого судового провадження№ 2-237/81 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання строку на прийняття спадщини та розподіл спадкового майна, відновити зміст рішення від 19 листопада 1981 року та додаткового рішення від 14 січня 1982 року народного суду Ясинуватського району Донецької області, а також ухвали судової колегії у цивільних справах Донецького обласного суду від 11 лютого 1982 року.

Відновлення втраченого судового провадження є гарантією забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.

Після відновлення втраченого судового провадження в частині судових рішень позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , після проведення якої, як власник майна, звертатись до суду з позовом про зняття арешту з будинку. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній оригінал ухвали б/н від 15 квітня 1980 року Ясинуватського міського суду про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_2 . Відомості про те, в якій саме справі було постановлено вказану увалу, теж відсутні.     

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановлюючи 
наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язку із вказаних вище підстав не позбавляє права позивача на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до належних відповідачів та реєстрації свого права власності, тому і його право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2020 року – без змін. 

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 01 березня 2021 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      О.О.Лісовий

      С.А.Попова