УХВАЛА

19 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/484/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,  
секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,
представники учасників справи:
прокуратури (позивача) - Грищенко М. А.,   
відповідачів - не з`явилися, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Харківської міської ради
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 (судді: Крестьянінов О. О. - головуючий, Білоусова Я. О., Тарасова І. В.) у справі
за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області
до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичної особи-підприємця Рожкова Дмитра Миколайовича
про скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна
ВСТАНОВИВ:
1. У лютому 2020 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління комунального майна та приватизації) та фізичної особи-підприємця Рожкова Дмитра Миколайовича (далі - ФОП Рожков Д. М.) про:
- визнання незаконним і скасування рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині пункту 31 додатку до рішення;
- визнання недійсним договору від 06.03.2018 № 5561-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень підвальної частини № III-:-V загальною площею 213,1 м2 в житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 26,                           літ. "А-5" (далі - спірні нежитлові приміщення), укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації та ФОП Рожковим Д. М., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н. В. і зареєстрованого в реєстрі за № 650 (далі - спірний договір);
- зобов`язання ФОП Рожкова Д. М. повернути територіальній громаді міста Харкова спірні нежитлові приміщення шляхом підписання акта приймання-передачі майна.
Позовні вимоги з посиланням на положення статті 1311 Конституції України, статті 21,  203, 215, 216 Цивільного кодексу України, положення Законів України "Про оренду державного та комунального майна", "Про приватизацію державного майна" та "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та статтю 23 Закону України "Про прокуратуру" обґрунтовані незаконністю обрання Харківською міською радою такого способу приватизації спірного майна, як викуп орендарем. Такий спосіб приватизації суперечить інтересам держави та територіальної громади у зв`язку з тим, що фактично свідчить про умисне непроведення конкурсного продажу об`єктів нерухомого майна, що виключає можливість отримати за об`єкт приватизації більше ринкової вартості, оскільки на аукціон (конкурс) об`єкт виставляється за початковою ціною, що дорівнює ринковій вартості, яка в ході проведення аукціону може збільшитися.
Прокурор зазначив, що здійснення Харківською міською радою розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади.
2. У відзивах на позовну заяву Харківська міська рада та Управління комунального майна та приватизації просили відмовити у її задоволенні з огляду на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, дотримання Харківською міською радою способу прийняття оскаржуваного рішення, дотримання відповідачами способу та порядку приватизації, а також наголошуючи на відсутності правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень і незазначення прокурором того, чиї права порушено при укладенні спірного договору.
3. ФОП Рожков Д. М. у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти її задоволення, наголосив на правомірності рішення Харківської міської ради, прийняття його органом місцевого самоврядування в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством; недоведеності прокурором наявності підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу; необхідність застосування практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стосовно  того, що прийняття органами влади протиправних рішень не може бути наслідком позбавлення майна (законних сподівань на володіння майном) добросовісного набувача такого майна, оскільки це є надмірним тягарем для нього, не поновить будь-яких порушених прав громади.
4. Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції установив, що пункт 31 рішення Харківської міської ради                           від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" прийнято Харківською міською радою в межах своїх повноважень та є таким, що не протирічить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" і Програмі приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 № 565/11 (далі - Програма приватизації), а оспорюваний договір купівлі-продажу № 5561-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації та ФОП Рожковим Д. М. відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України.
Суд першої інстанції також дійшов висновку, що прокурор не довів порушення інтересів держави і суспільства, його моральних засад, які були б співрозмірні із наслідком таких порушень, які прокурор просить застосувати, у виді визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним, а відтак  і вилучення придбаного нерухомого майна у власника цього майна.
5. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 скасоване, прийнято нове рішення, позов задоволено, а саме: визнано незаконним і скасовано рішення Харківської міської ради від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині пункту 31 додатку до цього рішення; визнано недійсним договір від 06.03.2018 № 5561-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень підвальної частини № III-:-V загальною площею 213,1 м2 у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 26, літ. "А-5", укладений між Управлінням комунального майна та приватизації та ФОП Рожковим Д. М., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н. В. і зареєстрований в реєстрі за № 650; зобов`язано ФОП Рожкова Д. М. повернути територіальній громаді міста Харкова нежитлові приміщення підвальної частини              № III-:-V загальною площею 213,1 м2, вартістю 463  920,00 грн, у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 26, літ. "А-5", шляхом підписання акта прийому-передачі майна.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно із частиною 1 статті 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
Водночас суд апеляційної інстанції установив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення орендарем невід`ємних поліпшень спірного майна в період перебування нерухомого майна в оренді, зокрема доказів про подання ФОП Рожковим Д. М. до органу приватизації (Управління) документів щодо здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна.
Отже, суд апеляційної інстанції установив, що під час процедури викупу сторонами було допущено порушення, зокрема приписів статей 11 та 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
6. Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2020, Управління комунального майна та приватизації у касаційній скарзі просить її скасувати, а рішення Господарського суду Харківської області                                       від 01.07.2020 залишити в силі, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та застосуванням судом апеляційної інстанції норми матеріального права без урахування висновку Верховного Суду.
Так, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.06.2020 у справі № 903/206/19 у подібних правовідносинах, які підтверджують доводи Управління комунального майна та приватизації щодо правомірності та законності оскаржуваного рішення та доцільності застосування такого способу приватизації, як викуп орендарем орендованого майна, оскільки таке переважне право передбачено нормами чинного законодавства та умовами договору оренди (оренда з викупом).
Крім того, заявник касаційної скарги вважає, що суд апеляційної інстанції  не застосував до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18 щодо застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Першого протоколу до Конвенції.
Управління комунального майна та приватизації зазначає, що згідно зі статтею 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", статтею 289 Господарського кодексу України, частиною 2 статті 777 Цивільного кодексу України право ФОП Рожкова Д. М. на викуп орендованого майна виникло із договору оренди.
Положеннями статті 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлені особливості приватизації окремих груп об`єктів, проте не передбачено встановлення виключного випадку, коли об`єкт оренди може бути приватизовано шляхом викупу орендарем.
Управління комунального майна та приватизації наголосило, що як орган приватизації воно вправі самостійно обрати такий спосіб приватизації, як викуп за відсутності будь-яких додаткових умов, як то проведення поліпшення майна на більш ніж 25 % його вартості.
Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи щодо пропуску прокурором строку позовної давності, оскільки оскаржуване рішення Харківської міської ради було опубліковано і прокурор мав можливість з ним ознайомитися. 
7. Харківська міська рада також подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2020, а рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 залишити в силі, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та застосуванням судом апеляційної інстанції норми матеріального права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.06.2020 у справі № 903/206/19, від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18 з підстав, аналогічних тим, що викладені у касаційній скарзі Управління комунального майна та приватизації.
Крім того, Харківська міська рада зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі                                № 587/430/16ц щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.
8. ФОП Рожков Д. М. у відзиві на касаційні скарги просить їх задовольнити, наголошуючи на незаконності та безпідставності висновків суду апеляційної інстанції та правильності доводів заявників касаційних скарг.
9. Прокурор у відзивах на касаційні скарги Управління комунального майна та приватизації та Харківської міської ради просить відмовити в їх задоволенні, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 залишити без змін, наголошуючи на правомірності висновків суду апеляційної інстанції про порушення законодавства під час прийняття оскаржуваного рішення та укладення оспорюваного договору, акцентуючи увагу на тому, що незаконне, всупереч визначеного законодавством порядку набуття громадянами прав на об`єкти комунальної власності не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави як гаранта дотримання принципу верховенства права.
Прокурор зазначає, що у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі                                № 297/616/17 зазначено, що висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, що спростовує доводи заявників касаційних скарг про незастосування судом апеляційної інстанції відповідних норм.
Доводи скаржників про порушення судом апеляційної інстанції статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор також вважає безпідставними, оскільки законодавчо закріплено право прокурора на звернення до суду для захисту інтересів держави, а в цьому випадку таке звернення спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності під час відчуження об`єктів нерухомого майна з комунальної власності.
10. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України  підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання про застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у ній зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
11. Дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах, які є ідентичними за змістом, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи, а обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у наведеному випадку не підтвердилися з огляду на таке.
12. Суди попередніх інстанцій установили такі обставини:
- згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.09.2016 № 67865080 нежитлові приміщення підвальної частини №III-:-V в житловому будинку літ. А-5 загальною площею 213,1 м2 за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 26 перебували у комунальній власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради;
- 05.08.2016 між Управлінням комунального майна та приватизації (орендодавець) та ФОП Рожковим Д. М. (орендар) укладено договір оренди № 4155 (далі - договір оренди № 4155), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення підвальної частини №III-:-V в житловому будинку літ. А-5 загальною площею 213,1 м2 за адресою: м. Харків,                   вул. Двадцять Третього Серпня, 26 (пункт 1.1 договору). Вартість об`єкта оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і становить 408  800,00 грн без податку на додану вартість станом на 24.06.2016, базова орендна плата за липень 2016 становить 1 703,33 грн (пункти 3.1, 3.2 договору); 
- згідно з пунктами 4.7 і 4.8 договору оренди № 4155 орендар зобов`язаний змінювати стан орендованого майна виключно за письмовою згодою орендодавця, здійснювати поточний ремонт за письмовою згодою орендодавця, за свій рахунок здійснювати капітальний ремонт за письмовою згодою орендодавця за наявності узгодженої проектно-кошторисної документації та дозволу, отриманого відповідно з діючим законодавством, здійснювати реконструкцію орендованого майна за письмовою згодою орендодавця за свій рахунок за окремими проєктами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями та узгоджені з управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності дозволу, отриманого відповідно з діючим законодавством;
- відповідно до пунктів 5.2 і 5.3 договору оренди № 4155 орендар має право здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, улаштування окремих входів у встановленому порядку, за наявності письмової згоди орендодавця за окремими проєктами, які розроблені спеціалізованими проєктними організаціями та узгодженні з управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт за наявності дозволу, отриманого відповідно з діючим законодавством. За письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта у власність. Поліпшення, зроблені без згоди орендодавця, які неможливо відокремити без пошкодження орендованого майна, породжують зобов`язання орендодавця відшкодувати їх вартість. 
- згідно з пунктом 5.6 договору оренди № 4155 орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп;
- 05.08.2016 між ФОП Рожковим Д. М. та Управлінням комунального майна та приватизації складено акт приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень.
Суди попередніх інстанцій також установили, що 08.09.2016 ФОП Рожков Д. М. звернувся до Управління комунального майна та приватизації з листом                       вх. № 15648, в якому просив розглянути питання щодо приватизації орендованих нежилих приміщень загальною площею 213,1 м2, розташованих за адресою:                м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 26.
Управління комунального майна та приватизації повідомило ФОП Рожкова Д. М., що відповідно до Законів України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації, згідно з регламентом роботи Харківської міської ради об`єкт комунальної власності за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 26 буде включений до проєкту рішення сесії Харківської міської ради та винесено на розгляд постійних депутатських комісій. Остаточне рішення про затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації, буде прийнято на пленарному засіданні сесії Харківської міської ради. 
26.10.2016 Харківська міська рада прийняла рішення № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова", відповідно до якого вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу (згідно з додатком). 
За змістом пункту 31 додатку до рішення Харківської міської ради від 26.10.2016                   № 412/16 нежитлові приміщення підвальної частини в житловому будинку загальною площею 213,1 м2, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 26, підлягають приватизації шляхом викупу ФОП Рожковим Д. М.
15.12.2017 ФОП Рожков Д. М. подав заяву до Управління комунального майна та приватизації про приватизацію № 3538 та звернувся до Управління комунального майна та приватизації з листом (вх. №19016 від 15.12.2017), в якому для проведення оцінки з метою приватизації орендованих нежитлових приміщень просив залучити приватну фірму "Агентство Схід" (далі - ПФ "Агентство Схід").
Управління комунального майна та приватизації, враховуючи звернення                                    ФОП Рожкова Д. М. від 15.12.2017, звернулося до ПФ "Агентство Схід" з листом, в якому запропонувало провести оцінку нежитлових приміщень з метою визначення вартості об`єкта для приватизації шляхом викупу. 
Згідно зі звітом про оцінку нерухомого майна від 07.01.2018-17.01.2018 вартість об`єкта оцінки становить 386  600.00 грн без податку на додану вартість.
06.03.2018 між Управлінням комунального майна та приватизації (продавець) та ФОП Рожковим Д. М. укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень                                  № 5561-В-С, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти нежитлові приміщення підвальної частини №III-:-V в житловому будинку літ А-5, загальною площею 213,1 м2, розташовані за адресою: м. Харків вул. Двадцять Третього Серпня, 26, орендованих ФОП Рожковим Д. М. згідно з договором оренди № 4155. Договір купівлі-продажу нотаріально засвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 650. За актом прийому-передачі від 27.04.2018 № 5561-В-С нежитлові приміщення передані ФОП Рожкову   Д. М., а 30.07.2018 проведено державу реєстрацію права власності на нежитлові приміщення.
13. Предметом позову у справі, що розглядається є вимога прокурора про визнання незаконним і скасування рішення Харківської міської ради від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині пункту 31 додатку до цього рішення; визнання недійсним договору від 06.03.2018 № 5561-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень; зобов`язання ФОП Рожкова Д. М. повернути територіальній громаді міста Харкова спірні нежитлові приміщення шляхом підписання акта приймання-передачі майна.
14. Як свідчать матеріали справи, в оскаржуваному рішенні Харківської міської ради від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" зазначено, що його прийнято на підставі Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про особливості приватизації об?єктів незавершеного будівництва", статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації.
Згідно з пунктом 1.1 Програми приватизації її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.
У Програмі приватизації визначено мету, пріоритети та умови  приватизації комунального майна територіальної громади міста на 2012- 2016 роки.
За змістом пункту 3.1 Програми приватизації ініціатива щодо приватизації об?єктів комунальної власності може виходити як від Управління, так і від інших виконавчих органів Харківської міської ради, осіб, які можуть бути покупцями відповідно до законодавства. Ініціатива щодо відчуження об`єктів комунальної власності може виходити як від Управління, так і в інших виконавчих органів Харківської міської ради, осіб, які можуть бути покупцями відповідно до законодавства.  Ініціатива щодо визначення способу приватизації належить Управлінню.
У розділі 5 Програми приватизації визначені способи приватизації та передбачено, що продаж об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою для кожної групи об`єктів. Умови відчуження об`єктів комунальної власності визначено цією Програмою та чинним законодавством України. Одним із способів, що застосовується при індивідуальній приватизації, є конкурентний продаж як інструмент збалансування досвіду та переваг, наявних у покупців, які можуть посилити конкурентні переваги підприємства, та збільшення розміру ціни об`єкта (пункти 5.1- 5.3).
Аналогічні положення закріплені у Програмі приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017- 2022 роки, затвердженої рішенням Харківської міської ради від 21.06.2017 № 691/17.
15. За змістом частини 1 статті 51 Закону України "Про приватизацію державного майна" (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення про відчуження об?єктів комунальної власності) з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремим індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно.
Частиною 2 статті 51, частиною 2 статті 162 цього Закону встановлено, що об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації. Викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Згідно зі статтею 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.
З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до статті 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об`єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об`єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України; публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації; а також вчиненні інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.
Викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України (частини 1, 3 статті 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на час прийняття Харківською міською радою спірного рішення) приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України. На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).
Згідно з пунктом 8.1 Порядку № 439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.
За змістом наведених положень законодавства, яке діяло на час прийняття Харківською міською радою спірного рішення та укладення оспорюваного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, зокрема положень статі 11, 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", викуп орендарем орендованого ним приміщення може бути лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об?єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб?єктом оціночної діяльності - суб?єктом господарювання для цілей оренди майна. В іншому разі приватизація такого приміщення повинна здійснюватися у загальному порядку за результатами проведення аукціону або конкурсу.
Суд апеляційної інстанції установив, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна та приватизації має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виняткових випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в цьому випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що орендарем - ФОП Рожковим Д. М. здійснювалися будь-які поліпшення орендованих ним за договором оренди № 4155 приміщень, а також подання до Управління комунального майна та приватизації документів щодо здійснення таких невід`ємних поліпшень орендованого майна.
При цьому, як зазначив суд апеляційної інстанції за умовами договору оренди № 4155 вартість об`єкта оренди станом на 24.06.2016 становила 408  800,00 грн (без ПДВ), у той час як оціночна вартість нежитлових приміщень визначена суб`єктом оцінки у грудні 2017 у сумі 386  600,00 грн (без ПДВ). У звіті про оцінку майна (дата оцінки 31.12.2017) відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у цих нежитлових приміщеннях, у тому числі щодо здійснення невід`ємних поліпшень цих приміщень.
Суд апеляційної інстанції під час розгляду справи визнав безпідставними посилання відповідачів у справі на пункт 5.6 договору оренди № 4155 , яким передбачено, що орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп, оскільки суд дійшов висновку, що таке положення договору не може застосовуватись у цій ситуації, адже сама процедура викупу орендарем повинна здійснюватися відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Суд апеляційної інстанції також зазначив про помилковість зроблених судом першої інстанції, на підтвердження свого висновку про право міської ради самостійно обирати будь-який спосіб приватизації посилань на Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 "Черемшина" щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (справа про визначення способу малої приватизації), оскільки Конституційний Суд України в цьому рішенні роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом.
16. Згідно із частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що пункт 31 додатку до рішення Харківської міської ради від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" прийнято з порушенням вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації є незаконним. 
Як убачається зі змісту спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 06.03.2018 № 5561-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації та ФОП Рожковим Д. М., цей договір укладено, зокрема, на підставі рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 року №412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова".
Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки пункт 31 додатку до рішення Харківської міської ради від 26.10.2016 №412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади" є незаконним, наявні порушення вимог законодавства і при укладанні договору від 06.03.2018 № 5561-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції визнав такими, що підлягають задоволенню, і позовні вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору та зобов`язання ФОП Рожкова Д. М. повернути спірні нежитлові приміщення  територіальній громаді міста Харкова.
17. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України  оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. 
18. Як уже зазначалося, звертаючись з касаційним скаргами, які за змістом є аналогічними, Харківська міська рада та Управління комунального майна та приватизації обґрунтовували підстави касаційного оскарження посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та застосуванням судом апеляційної інстанції норми матеріального права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.06.2020 у справі № 903/206/19, який підтверджує правомірність та законність оскаржуваного рішення міської ради та доцільність застосування такого способу приватизації, як викуп орендарем орендованого майна, оскільки таке переважне право передбачено нормами чинного законодавства та умовами договору оренди (оренда з викупом).
19. Колегія суддів вважає помилковими посилання скаржників у цій справі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі                                      № 903/206/19, оскільки висновки, викладені у цій постанові та наведені скаржниками (пункт 7.14 постанови), нерозривно пов?язані з висновками суду, які викладені в інших пунктах, а підставами скасування судових рішень та направлення справи № 903/206/19 на новий розгляд стало залишення судами поза увагою і недослідження обставин здійснення орендарем майна поліпшень цього майна не менше ніж 25 відсотків його ринкової вартості, у той час як доводи відповідача та наявність у нього переважного права на викуп спірного приміщення відповідно до  умов договору оренди від 18.08.2014 № 109 від 18.08.2014, обґрунтовувались саме проведенням орендарем поліпшення орендованого майна не менше ніж на 25 відсотків його ринкової вартості. 
Отже, фактичні обставини, встановлені у справі № 903/206/19 та у справі                                    № 922/484/20, не є подібними.
20. Заявники касаційних скарг також наголошували на неврахуванні судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18 щодо застосування Конвенції та Першого протоколу до Конвенції.
Згідно з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Така правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 29.10.2019 у справі №  905/2236/18, яку обґрунтовано тим, що пунктами 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства" визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Європейського суду в зазначеній справі "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце "непропорційне втручання" у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".
Крім того, за змістом рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. 
Судами також встановлено, що, здійснюючи приватизаційну політику щодо Підприємця, Рада та Виконавчий комітет Слов`янської міської ради діяли як органи публічної влади і повинні були ухвалювати свої рішення в межах чинних на той час законів. Вони мали виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та ухвалення необхідних для її проведення актів, не погоджуючи своїх дій та рішень з покупцями.
Покупці не мали і не могли мати можливості перевіряти правильність актів Ради та Виконавчого комітету Слов`янської міської ради щодо приватизації ними майна. 
Самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі на порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця. 
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.03.2007 у справі № 21-8во07. 
Формуючи правову позицію у справі № 905/2236/18, судами встановлено, що підприємцем було надано докази про виконання капітального ремонту орендованого приміщення у листопаді 2016 року, а саме аудиторський висновок про фінансування невід`ємних поліпшень орендованого майна на суму більше 25 відсотків ринкової вартості об`єкта, який зроблений 25.01.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗовнішІнформАудіт Л", в якому встановлено, що загальна сума понесених орендарем витрат на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна склала 37 896,00  грн, що становить 32,72  відсотки від ринкової вартості майна станом на 31.05.2013.
Незважаючи на те, що підприємець звернувся 20.09.2016 до Управління комунальної власності Слов?янської міської ради із заявою про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації від 19.09.2016, об`єкта приватизації - нежитлового приміщення  з метою приватизації шляхом викупу за грошові кошти, тобто до проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна, рішення про приватизацію орендованого майна міською радою прийнято 15.02.2017, а договір купівлі-продажу  нежитлового приміщення 06.04.2017. Тобто на момент прийняття рішення про приватизацію орендованого майна шляхом викупу та укладення договору купівлі-продажу орендарем було здійснено та сплачено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна. 
У той же час суд апеляційної інстанції у справі № 922/484/20 установив, що 05.08.2016 укладено договір оренди № 4155; 08.09.2016 ФОП Рожков Д. М. звернувся до Управління комунального майна та приватизації з листом про розгляд питання щодо приватизації орендованих нежилих приміщень; 26.10.2016 Харківська міська рада прийняла оскаржуване рішення № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова".
Доказів про проведення невід?ємних поліпшень орендованого майна за час його оренди чи під час процедури приватизації орендарем не надано та судом апеляційної інстанції під час розгляду справи №  922/484/20 не встановлено.
При цьому Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 922/623/20 (обставини в якій, а також предмет спору, зміст спірних правовідносин та склад учасників справи є аналогічними тим, що і у справі, яка розглядається) дійшов висновку, що передача права власності на майно, у тому числі в результаті приватизації, передбачає наявність волевиявлення як у продавця, так і в покупця такого майна.  Отже, покупець, звертаючись до органів місцевого самоврядування про приватизацію орендованого нежитлового приміщення, та достовірно знаючи, що поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, ним здійснені не були та жодні дії, які б свідчили про намір здійснити такі поліпшення, ним не вчинялись, усвідомлював, що його звернення є протиправним, оскільки суперечить пункту 1 частини 1 статті 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (справа № 922/623/20) зазначив, що продаж майна на неконкурентних засадах порушує такі основоположні принципи приватизації, як рівність прав участі громадян України у процесі приватизації, створення сприятливих умов для залучення інвестицій, забезпечення конкурентності продажу, передбачених статтею 2 Закону України "Про приватизацію державного майна". 
Порушення Харківською міською радою умов та порядку приватизації  призвели не тільки до можливих економічних збитків (недотримання територіальною громадою коштів від відкритого продажу майна конкурентним способом), а позбавили інших зацікавлених фізичних та юридичних осіб можливості придбати комунальне майно на відкритому конкурсі, створили для них та орендаря несправедливі умови конкуренції на ринку продажу комунального майна. При цьому орендар, відповідно, отримав непередбачені законом привілеї викупити майно неконкурентним способом. Харківська міська рада, розпорядившись таким чином майном, діяла всупереч суспільним інтересам, поставивши в нерівні умови орендаря, який лише декілька місяців орендував комунальне майно і не здійснив його невід?ємних поліпшень, та інших потенційних покупців комунального майна, фактично протиправно позбавивши останніх права на участь у приватизації.
З огляду на встановлення обставин щодо порушення органами місцевого самоврядування умов та порядку приватизації, а  також наявність протиправної поведінки самого покупця, який за відсутності у нього  законодавчо встановлених підстав для приватизації майна шляхом викупу у зв?язку з нездійсненням ним поліпшень майна, яке неможливо відокремити від відповідного об?єкта без завдання йому шкоди, звернувся до органів місцевого самоврядування з  такою заявою, що свідчить про недобросовісність дій орендаря. Отже, позбавлення такої особи майна не суперечитиме принципам, встановленим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки такі наслідки обумовлені протиправною поведінкою самого набувача майна.
Повернення у власність територіальної громади майна (приміщення), незаконно відчуженого (шляхом викупу) фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке відчуження відбувалося у передбачений чинним законодавством спосіб та сприяло досягненню максимального економічного ефекту від продажу об?єкта комунальної власності.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (справа № 922/623/20) дійшов висновку, що у цьому випадку позбавлення відповідача (покупця) майна не порушуватиме принципу пропорційності втручання у право власності, оскільки викуп орендованого майна покупцем здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме пункту 1 частини 1 статті 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" внаслідок недобросовісних дій самого відповідача.
Таких самих висновків дійшов суд апеляційної інстанції під час розгляду справи                    № 922/484/20.
При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей Суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника, адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна, що суд повинен достеменно дослідити та встановити. 
Ураховуючи зазначене, а також висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 22.01.2020 у справі № 922/623/20, посилання скаржників на неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18 щодо застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до Конвенції, не підтвердилися з огляду на різні фактичні обставини, встановлені у справі                     № 905/2236/18 та у справі № 922/484/20, тобто висновок у справі № 905/2236/18 не є релевантним до спірних правовідносин. 
21. Щодо посилань Харківської міської ради у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16ц щодо підстав представництва прокурором інтересів держави, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції установив відповідність поданої прокурором заяви вимогам Господарського процесуального кодексу України; недоліків позовної заяви, зокрема і в частині представництва прокурором інтересів держави в суді, суд першої інстанції не встановив; відсутність чи необґрунтованість підстав звернення прокурором в інтересах держави з відповідним позовом до суду не було встановлено і судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2020 у справі                             № 922/623/20. 
22. Зважаючи на те, що наведена скаржниками підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційними скаргами Управління комунального майна та приватизації та Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 у справі № 922/484/20.
23. Клопотання Харківської міської ради від 13.01.2021, яке надійшло до суду касаційної інстанції 19.01.2021 про зупинення провадження у справі № 922/484/20 до закінчення розгляду справи № 922/623/20 не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведено підстав, визначених у статтях 227, 228 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційними скаргами Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 у справі № 922/484/20, відкрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Т.  Б.  Дроботова

Судді                                                                                                                  Н. О. Багай 
                                                                                                    
                                                                                                                    Ю.  Я.  Чумак