Справа № 936/489/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       24 березня 2021 року м. Ужгород
       
       Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
       суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.
       імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
       відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Шуста Василь Васильович на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2020 року у складі судді Вотьканич В.А., у справі за позовом Акціонернеого товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив :
24.06.2020 року (згідно штемпелю на конверті) Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 17.12.2008 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 17.12.2008 р. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 250 грн. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. При цьому, позивач вважає, що своїм підписом у анкеті-заяві, відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг між нею та Банком. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до умов. Свої зобов`язання перед позивачем відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.03.2020 року має заборгованість на загальну суму 107 507,97 грн., з яких: 901,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 97 918,03 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 3092,68 грн. - нарахована пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 5095,61 грн. - штраф (процентна складова).
З вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 107 507,97 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн.
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.12.2008 року в розмірі 11 151 (одинадцять тисяч сто п`ятдесят одну) грн. 12 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 901,64 грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 10 049,48 грн., заборгованість за пенею в розмірі 200 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Шуста В.В. просить скасувати зазначене рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 901,64 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10 049,48 грн., заборгованості за пенею в розмірі 200 грн. та ухвалити цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні даних позовних вимогах у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею, оскільки банком пропущено строк позовної давності. Апелянт вказує на те, що наявний підпис лише на заяві від 17.12.2008 року про отримання кредитної картки з терміном до 12/11, а підписи апелянта про отримання двох кредитних карт з терміном до 09/15 та 08/17 банком не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості - штраф (фіксована та процентна складова) апелянтом не оскаржено, тому апеляційний суд у відповідності до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Гриниха Т.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на необґрунтованість поданої апеляційної скарги, зокрема зазначає про безпідставність посилання апелянта на не отримання кредитних карт з терміном до 09/15 та 08/17, посилаючись на фото клієнтки з кредитною карткою зроблене у відділенні Банку.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Матеріалами встановлено, що 17.12.2008 року ОСОБА_1 , звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 17.12.2008 р., згідно якої встановлено кредитний ліміт в розмірі 250 грн.
У анкеті-заяві ОСОБА_1 вказано, що кредитний ліміт з використанням картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», становить 250 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, тобто 30% на рік (а.с.19).
Згідно наданого позивачем розрахунку за відповідачем рахується заборгованість станом на  31.03.2020 року у розмірі 107 507,97 грн., яка складається з наступного: 901,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 97 918,03 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 3092,68 грн. - нарахована пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 5095,61 грн. - штраф (процентна складова).
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 фактично отриманої суми кредитних коштів, які в добровільному порядку банку не повернуті, тобто заборгованість за тілом кредиту, яка згідно з розрахунком заборгованості за даним договором становить 901,64 грн. В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Відповідачем подано до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.
Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки в даному випадку кредит видано у вигляді встановленого кредитного ліміту, строк якого відповідає строку дії кредитної картки, то трирічний строк позовної давності по вимогах щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту починає спливати з моменту закінчення строку дії картки.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачці ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до 12/11, № НОМЕР_2 з терміном дії 09/15, № НОМЕР_3 з терміном дії до 08/17 (а.с.18).
Факт отримання вказаних кредитних карт підтверджує фото клієнта у відділенні Банку з кредитними картками та виписка по кредитним коштам, а тому посилання апелянта про відсутність підпису щодо отримання двох кредитних карт з терміном до 09/15 та 08/17 не можуть бути взяті до уваги.
Згідно виписки по картковому рахунку відповідачки ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 здійснила 09.06.2017 р. поповнення готівкою в розмірі 2000,00 гривень, тобто останній платіж у погашення боргу за кредитом відбувся 09.06.2017 року.
З огляду на те, що кредитна картка була видана відповідачці строком дії до серпня 2017 року, останній платіж у погашення боргу за кредитом ОСОБА_1 здійснила 09.06.2017 року поповненням готівкою в розмірі 2000 грн., а з позовом до суду Банк звернувся 24.06.2020 року, відтак суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що Банк не пропустив строк звернення до суду з вимогами щодо основної суми заборгованості.
Встановивши, що позивачем не пропущена позовна давність по стягненню основної суми заборгованості, про застосування якої заявила відповідачка, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовну вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту (фактично отримані кошти) в розмірі 901,64 грн. 
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 10 049,48 грн. з огляду на наступне.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Встановлено, що у анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 , відсутні умови про досягнення домовленості щодо розміру відсотків, які просить стягнути з відповідача Банк.
Як зазначалось вище, у анкеті-заяві ОСОБА_1 від 17.12.2008 року вказано, що кредитний ліміт картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», становить 250 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, що складає 30% на рік (а.с.19).
Водночас суд констатує, що в цій анкеті-заяві не зазначено умови зміни відсоткової ставки за користування кредитом.
Однак, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що до 05.04.2014 року відсотки нараховувались за ставкою 30 % річних, з 01.09.2014 року – 34,8 % річних, з 01.04.2015 – 43,2 % річних.
Таким чином, вказаний розрахунок заборгованості по відсоткам проведений позивачем із порушенням умов кредитування за підвищеною відсотковою ставкою.
Апеляційний суд вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві (анкеті) домовленості сторін про зміну відсоткової ставки, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином з врахуванням того, що у підписаній анкеті-заяві встановлено відсотки за користування кредитом – 30% річних, проте така відсоткова ставка протягом строку користування кредитною карткою – змінювалась Банком, що вбачається з розрахунку заборгованості; наданий Банком Витяг з Умов та правил, який передбачає право Банку змінювати відсоткову ставку, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. В той же час, Банком нараховувались відсотки, в тому числі, за вказаними вище ставками, які не були обумовлені сторонами у анкеті-заяві, а відтак, розмір заборгованості за простроченими відсотками, визначений Банком – не доведено, і підстави для стягнення з відповідача на користь Банку нарахованих прострочених відсотків – відсутні.
Крім того, вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення пені судом першої інстанції застосовано строк позовної давності та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 200 грн. 
Однак, апеляційний суд не погоджується з даним висновком з огляду на наступне.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У самій анкеті-заяві ОСОБА_1 від 17.12.2008 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені.
Разом з тим, до позовної заяви також додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено, що пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості (Пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) – (базова % ставка за договором)/30 – нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше)
Однак, з розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нараховувалась банком, в тому числі і за прострочення по відсоткам, за ставкою, яка не була обумовлена сторонами у анкеті-заяві, відтак розмір заборгованості за пенею не доведено, а тому позовна вимога про стягнення заборгованості за пенею також не підлягає до задоволення.
Зважаючи на викладене, рішення відповідно до пунктів ст.376 ЦПК України в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками та заборгованості за пенею підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у даних вимогах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк" відмовити за необгрунтованістю. Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту підлягає залишенню без змін. Рішення суду в частині відмовлених позовних вимогах про стягнення штрафу (фіксована частина та процентна складова) апелянтом не оскаржувалося, а тому апеляційним судом в даних частинах не переглядалось.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Позивачем пред`явлено позов на суму 107 507,97 грн. грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 901,64 грн., що складає 0,83% від пред`явлених вимог.
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3153 грн. Загальний розмір судових витрат по справі становить 5255 грн., а отже на позивача слід покласти 99,17% від судових витрат – 5211,38 грн., а на відповідача 0,83% судових витрат – 43,62 грн. 
З огляду на викладене та враховуючи приписи ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю судових витрат у розмірі 3109,38грн. (3153-43,62).
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Шуста Василь Васильович, задовольнити частково.
Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк" заборгованості за простроченими відсотками та заборгованості за пенею підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у даних вимогах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.
Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 "д", код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3109 (три тисячі сто дев`ять) грн. 38 (тридцять вісім) коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 24 березня 2021 року
Головуючий :
              Судді: