ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 р.	Справа № 480/4001/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року (головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець) по справі № 480/4001/20
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Державної податкової служби України                  
          про визнання протиправним та скасування наказу,поновлення на посаді,стягнення середнього заробітку,
ВСТАНОВИВ:
02.07.2020 р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся  до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича №3426-О від 26.10.2015 про звільнення ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 у Державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області;
- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- зобов`язати Державну податкову службу України поінформувати Міністерство юстиції України про наявність підстав для виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади".
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року позов залишено без розгляду.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної об`єктивної оцінки доводам позивача, а ґрунтувався лише на суб`єктивному перенконанні неправоти позивача, не перевірив обставин, наведених позивачем, тобто зробив передчасні висновки щодо залишення позовної заяви без розгляду, оскільки неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.  
Державна податкова служба України (далі – відповідач) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що позивач не був позбавлений  права на оскарження наказу про звільнення в судовому порядку у строки , встановлені законом, однак  не скористався наданим законним правом, аргументуючи свою бездіяльність відсутністю надії. Доказів поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження позивачем не навів, а отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 КАС України.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, ОСОБА_1 з 18.11.2014 по 26.10.2015 працював на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області (а.с. 34-35).
26.10.2015 позивача звільнено з займаної посади з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», що підтверджується наказом голови ДФС України від 26.10.2015 №3426-О (а.с.37).
02.07.2020 позивач звернувся  до суду з позовом в якому просив  визнати протиправни та скасувати наказ Голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича №3426-О від 26.10.2015 про звільнення ОСОБА_1 та поновити його на посаді.
До позовної заяви позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду 10.07.2020 підстави пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, позовну заяву залишено без руху та  надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав та докази поважності причин його пропуску.
На виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 10.07.2020 року позивач подав до суду заяву про поновлення строків звернення до суду, в якій  посилаючись на те, що про своє порушене право він дізнався лише в червні 2020 року після ухвалення рішення Європейського суду з прав людини у справі «Полях та інші проти України» від 17 жовтня 2019 року, яким встановлено порушення ст. 8 Європейської конвенції з прав людини у правовідносинах, пов`язаних з виконанням Закону України «Про очищення влади».
Ухвалою суду від 28.07.2020 відкрито провадження по справі, питання щодо поновлення строків звернення до суду не вирішувалось.
20.08.2020 представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду 23.12.2020  в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву залишено без розгляду.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем попущено місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дати звільнення позивача, а саме 26.10.2015 року,  поважних причин його поновлення не надано.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними, виходячи з наступного.
За змістом частин першої, другої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою, п`ятою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 цього ж Кодексу, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частиною першою статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Тобто, норми КАС України і КЗпП України визначають, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до частини третьої статті 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №815/4532/16.
Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми права, не з`ясував  обставини  надіслання відповідачем та отримання позивачем наказу про звільнення,  а обмежився лише доводами позивача викладеними у заяві.
Матеріали справи не містять доказів щодо зазначених обставин.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду,  є передчасними.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Вимоги апеляційної скарги щодо прийняття , за наслідками апеляційного провадження, рішення про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновити строк на подання позовної заяви не підлягають задоволенню, оскільки  до повноважень апеляційного суду , на даній стадії судового розгляду, не належить  вирішення зазначених питань.  
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції на підставі ст.320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі № 480/4001/20  скасувати.
Справу № 480/4001/20  направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  12.03.2021 року