ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 341/1887/19
провадження № 51-4339км20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання       ОСОБА_4 , 
прокурора                                             ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 червня 2020 року у об`єднаному провадженні № 1-кп/349/181/19 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі – КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області                   від 23 грудня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 червня 2020 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у грабежі, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.
Місцевий суд установив, що  ОСОБА_6 , маючи не погашену судимість за корисливі злочини проти власності, повторно 06 червня 2019 року приблизно        о 09:00 у житловому будинку на АДРЕСА_2 відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, скориставшись похилим віком ОСОБА_7 заволодів її коштами у сумі 8 300 грн.
Він же, 08 вересня 2019 року об 11:40 у житловому будинку на                                АДРЕСА_3 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, повторно відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі  5 500 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Прокурор стверджує, що апеляційний суд не мотивував належним чином свій висновок в ухвалі про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства і залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення, в якій він вказував на неправильне застосування районним судом положень ст. 75 КК, не врахував тяжкості скоєних злочинів, обставин їх вчинення та даних про особу засудженого, які свідчать про підвищений рівень соціальної небезпеки останнього. З огляду на це вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
 
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги касаційної скарги.
Інших учасників було належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду справи, однак вони у судове засідання не прибули.   
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
За правилами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з положеннями ст. 419  КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, на яких подану скаргу визнано необґрунтованою.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності у суду обґрунтованих підстав дійти висновку, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Так, не погодившись з вироком районного суду прокурор подав на нього апеляційну скаргу в якій, серед іншого, вказував на неправильне застосування судом ст. 75 КК і просив апеляційний суд оспорюване рішення скасувати та ухвалити новий вирок, яким визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що належить відбувати реально.
Приймаючи рішення про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення в цій частині апеляційний суд, узявши до уваги наведені судом першої інстанції у вироку дані про особу засудженого, який раніше судимий (судимість не погашено), на обліках не перебуває, є приватним підприємцем, одружений, є багатодітним батьком, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та хвору дружину, позитивно характеризується, думку потерпілих, які просили його суворо не карати, висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_6 без позбавлення чи обмеження волі можливе, обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, обставини, які обтяжують покарання – рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку, дійшов висновку про правильне застосування до нього цим судом положень ст. 75 КК.
Однак, як убачається зі змісту оспорюваної ухвали та матеріалів кримінального провадження, приймаючи таке рішення апеляційний суд не взяв до уваги усіх даних про особу останнього та інших обставин справи. Зокрема, апеляційний суд не врахував того, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини проти власності, судимість за які не погашена, та після його звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК знову вчиняв нові аналогічні злочини, що ставить під сумнів обгрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання за скоєне.
З урахуванням тяжкості скоєних злочинів та цих даних про особу засудженого суд апеляційної інстанції не навів у своєму рішенні переконливих мотивів щодо правильності висновку місцевого суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та не дав аргументованих відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне  застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування до нього положень ст. 75 КК.
При цьому суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що при вирішенні питання про призначення покарання засудженому судом мають ураховуватися  не лише висновок досудової доповіді органу пробації, а й інші наявні в матеріалах провадження дані щодо тяжкості скоєних злочинів, обставин справи та особи винного.
Отже, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися таким, що постановлено з додержанням вимог статей 370 та 419 КПК.
Допущені порушення є істотними, оскільки вони перешкодили цьому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у справі, що відповідно до положень  п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування судом касаційної інстанції.
Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення – скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду слід взяти до уваги наведене, ретельно перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора та, з урахуванням доводів, наведених у його касаційній скарзі, з додержанням вимог кримінального процесуального закону ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
При цьому апеляційному суду слід мати на увазі, що за тих самих обставин справи та даних про особу засудженого застосування до нього ст. 75 КК є неправильним.
Крім того, з урахуванням статей 32, 34 та ч. 4 ст. 67 КК, ч. 2 ст. 404 КПК  апеляційному суду слід перевірити висновок місцевого суду у вироку щодо наявності у справі рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
___________________                            ________________                     __________________
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                       ОСОБА_3