Ухвала
Іменем України
 
01 березня 2021 року
м. Київ       
Справа № 740/707/18
Провадження № 51-905ск21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року,
встановив:
Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України (далі- КК), та на підставі частини 1 статті 70 КК призначено йому остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому що, у невстановлений досудовим слідством день та час періоду з 20 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року, перебуваючи у приміщенні гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав електричний двигун 3 кВт, 1500 обертів, типу 4А100S4Y3 лапи 380 В, вартість якого становить 2000 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.
Окрім цього, 16 вересня 2017 року близько 06 години, ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, повторно з корисливих мотивів, таємно викрав з кімнати 2000 гривень, а з кишень штанів мобільний телефон марки «THL W5», вартість якого становить 1000 гривень, та грошові кошти в сумі 235 гривень, що належали ОСОБА_7 , крім цього, маючи умисел на подальше викрадення грошових коштів, викрав банківську карту АТ «Ощадбанк», частина номера якої НОМЕР_1 , здійснив зняття та повторне викрадення коштів з особистого банківського рахунку ОСОБА_7 № НОМЕР_2 в сумі 900 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4135 гривень. 
01 грудня 2017 року близько 23 години 30 хвилин, ОСОБА_5 перебуваючи у приміщенні хірургічного відділення Комунального лікувально-профілактичного закладу «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М. Галицького», розташованому за адресою: м. Ніжин, вул. Московська, 21, умисно, з корисливих мотивів, скориставшись отриманням у тимчасове користування мобільний телефон «PPTV King 7», повторно, таємно викрав даний телефон, вартість якого становить 3007 гривень 28 копійок, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 3007 гривень 28 копійок. 
14 грудня 2017 року близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_5 перебуваючи поблизу магазину за адресою: АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав велосипед марки «Аіст 28», вартість якого становить 1283 гривень 33 копійки, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1283 гривні 33 копійки.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2020 року залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не погоджується із судовим рішенням, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити на новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На думку захисника, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Захисник стверджує, що  засуджений визнав свою вину, щиро розкаявся, має на утримані малолітню дитину, нових злочинів за два роки не вчинив, щиро жалкує про скоєне, відшкодував завдані ним збитки. Наголошує, що судом апеляційної інстанції не було взято до уваги дані про особу засудженого, який не має судимості, є особою молодого віку, має постійне та зареєстроване місце проживання, за яким скарг не надходило, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, перебуває на консультативному обліку у психоневрологічному відділенні Ніжинської ЦРЛ, проходив строкову військову службу, потерпілі претензій не мають, завдані збитки відшкодовані в повному обсязі. Захисник наголошує на тому, що враховуючи інформацію про особу засудженого наявні підстави для застосування до нього положення статті 75 КК. 
Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) з наступних міркувань.
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у статті 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається із копії судового рішення, долученого до касаційної скарги, суд апеляційної інстанції, який переглядаючи судове рішення за апеляційною скаргою захисника за доводами, аналогічними наведеними у касаційній скарзі, дійшов висновку, що призначене покарання засудженому є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 .
Крім цього, на думку колегії судді апеляційного суду всі обставини, на які посилається захисник, враховані судом першої інстанції, де вказано про ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, пов`язані із незаконним посяганням на приватну власність та обсягу офіційних документів, вчиненні щодо чотирьох потерпілих через незначні проміжки часу, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки, особу засудженого, який не має судимості, 22-річний вік, має постійне та зареєстроване місце проживання, за яким скарг не має, має на утримані сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, перебуває на консультативному обліку у психоневрологічному відділенні Ніжинської ЦРЛ, проходив строкову військову службу, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, відсутність претензій потерпілих. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та молодий вік, а обставиною, що його обтяжує, – вчинення злочину щодо потерпілого у стані алкогольного сп`яніння. 
Отже, покарання, призначене  ОСОБА_5 є справедливим та домірним вчиненому. Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування судового рішення, касаційним судом не встановлено. 
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3