ПОСТАНОВА
Іменем України

17 березня 2021 року   
м.Київ
справа №820/2193/18
адміністративне провадження №К/9901/21578/19
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів -  Кашпур О.В.,  Радишевської О.Р., 
за участю:
секретаря судового засідання - Семопядного О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу 
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітку, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Рубан В.В. та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Кононенко З.О., суддів Мельнікової Л.В., Сіренко О.І.
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив:
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 820/648/17 від 14.12.2017, тобто за час з 14.12.2017 по 29.12.2017;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 28.02.2018 року № 52 о/с;
- поновити його на службі в поліції на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області - начальника слідчого управління;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2018 по дату винесення судового рішення;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на його користь заробітну плату у період служби в поліції та перебування на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області - начальника слідчого управління з моменту поновлення на цій посаді наказом № 731 о/с від 29.12.2017 до моменту звільнення його з цієї посади наказом № 52 о/с від 28.02.2018. 
2. На обґрунтування позову зазначає про несвоєчасне поновлення на виконання судового рішення, невиплату грошового забезпечення за відпрацьований час та неправомірне повторне звільнення з посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".
ІІ. Встановлені судами обставини справи
3. ОСОБА_1 з 07.11.2015 р. проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Харківській області на посаді заступника начальника Головного управління в Харківській області Національної поліції у Харківській області -начальника слідчого управління.
4. На виконання наказу Національної поліції України від 24.10.2016 р. № 1053 дск, наказом ГУНП в Харківській області від 02.11.2016 р. №1143 "Про організаційно штатні зміни в Головному управління Національної поліції в Харківській області" наказано:
1. оголосити штати ГУНП в Харківській області, що додаються;
2. уважати такими, що втратили чинність всі тимчасові штати ГУ НП України в Харківській області з Переліком змін у штатах Національної поліції, що додається.
5. Наказом ГУ НП в Харківській області № 19 о/с від 13.01.2017р. на підставі ч.3 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" та наказу ГУ НП України в Харківській області від 02.11.2016 р. №1143 полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника ГУ НП в Харківській області - начальника слідчого управління, звільнено згідно з Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. №580-VІІІ за п. 4 ч.1 ст. 77 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) 14.01.2017 р.
6. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 820/648/17 скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 13.01.2017р. №19о/с; поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області - начальника слідчого управління з 14.01.2017.
7. На виконання постанови суду у справі № 820/648/17 позивача наказом ГУНП в Харківській області № 731 о/с від 29.12.2017 р. поновлено на посаді.
8. Наказом від 28.02.2018 року № 52 о/с позивача звільнено з посади на підставі наказу головного управління Національної поліції у Харківській області від 02.11.2016 № 1143, ч.3 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
9. Уважаючи своє звільнення неправомірним позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
10. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року адміністративний позов задоволений частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 28.02.2018 року № 52 о/с, в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 .
Поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області - начальника слідчого управління, з 01.03.2018р.
Зобов`язано Головне Управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 50728,27 грн. (п`ятдесят тисяч сімсот двадцять вісім гривень 27 коп.) за період з 01.03.2018 року по 17.10.2018 року включно, з відрахуванням обов`язкових податків, платежів та зборів.
Зобов`язано Головне Управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3554,11 грн. (три тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири гривень 11 коп.) внаслідок затримки виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 820/648/17 від 14.12.2017, за період з 15.12.2017 року по 29.12.2017 року включно, з відрахуванням обов`язкових податків, платежів та зборів.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошове забезпечення у період служби в поліції та перебування його на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області - начальника слідчого управління з моменту поновлення його на цій посаді наказом № 731 о/с від 29.12.2017 до моменту звільнення його з цієї посади наказом № 52 о/с від 28.02.2018, з відрахуванням обов`язкових податків, платежів та зборів.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
11. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку щодо неправомірності повторного звільнення позивача на підставі наказу головного управління Національної поліції у Харківській області від 02.11.2016 № 1143, звільнення на підставі якого вже визнано незаконним судовим рішенням. 
Також, встановивши перебування позивача в період його звільнення на лікарняному, суди вказали на заборону трудовим законодавством звільнення працівника в період його непрацездатності.
Посилаючись на приписи ч.4 ст.78 КАС України судами попередніх інстанцій зазначено про встановлені у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 обставини, що посада заступника начальника Головного Управління Національної поліції в Харківській області - начальник слідчого управління", хоч і була скорочена, але замість неї створено посаду «начальник слідчого управління, які за своїми обов`язками та завданням відповідають одна одній, а тому мало місце перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший структурний підрозділ з іншою назвою, але майже однаковими завданнями і функціями, та зміна назви посади позивача, що не може бути підставою для звільнення із займаної посади. 
Також суди першої і апеляційної інстанцій зазначили про відсутність доказів неможливості переведення позивача за його згоди на іншу рівнозначну посаду, наявність яких встановлена під час розгляду справи та вказали на встановлене трудовим законодавством переважне право на залишення на роботі.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги і аргументи сторін
12. Не погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неналежне з`ясування судами попередніх інстанцій обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, помилкові та безпідставні висновки судів, які не обґрунтовані належними та допустимими доказами, просить скасувати оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. 
13. На обґрунтування касаційної скарги відповідач з посиланням на накази Національної поліції від 08.12.2016 №1278 та від 14.09.2017 №973, якими були внесені зміни до штату, затвердженого наказом від 24.10.2016 №1053 зазначає про скорочення посади позивача, про що його було попереджено в порядку передбаченому законодавством. Від запропонованої посади позивач відмовився, тому у зв`язку з ненадходженням від позивача до 28.02.2018 ніякої згоди на призначення на вакантні посади, відповідач вказує на законне звільнення позивача 28.02.2018 року.
Щодо стягнення грошового забезпечення, вказав на невиплату грошового забезпечення з огляду на поновлення позивача у тимчасовому штаті, який не фінансувався. Також зазначив про перебування позивача у відпустці. 
14. У поданому на касаційну скаргу відзиві, позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
15. Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, у зв`язку з чим відповідно до приписів частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
16. Від представника Головного управління Національної поліції в Харківській області, 15.03.2021, до Верховного Суду надійшла заява, в якій останній просить судове засідання, яке призначене на 14:00 год 17.03.2021 провести за його відсутності.
17. Заявлене позивачем та його представником клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність мотивованих доводів щодо необхідності заслуховування пояснень учасників справи, необхідність перевірки виключно правильності застосування судами норм матеріального права та зважаючи на характер спірних правовідносин, наявні у матеріалах справи докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відсутність клопотань від інших учасників справи про розгляд справи за їх участю.
18. Згідно з частиною четвертою статті 344 КАС України неприбуття учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
19. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
20. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
21. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію".
23. Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації врегульований статтею 68 Закону України "Про Національну поліцію".
1. У разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
2. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
3. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.
4. Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.
5. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.
6. Поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.
7. Якщо поліцейський, посада якого була скорочена, звернувся до керівника відповідного органу (закладу, установи) з клопотанням про надання йому відпустки, така відпустка може бути надана на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Тривалість наданої відпустки у такому разі не може перевищувати загальну кількість днів, що залишилися до передостаннього дня двомісячного строку з дня персонального попередження поліцейського про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.
8. Поліцейському, посада якого скорочена, грошове забезпечення виплачується включно до дня призначення на іншу посаду або до дня звільнення зі служби в поліції в розмірі, визначеному за останньою штатною посадою, яку він займав на момент її скорочення. Розмір щомісячної премії встановлюється рішенням керівника органу (закладу, установи) поліції.
24. Згідно з приписами статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
VI. Позиція Верховного Суду
25. Суд зазначає, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.
26. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
27. Правова позиція щодо порядку застосування норм загального і спеціального законодавства висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року справа № 9901/929/18 та від 14 січня 2021 року справа № 9901/584/19, згідно з якою за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі. 
28. Отже у справах, предметом спору у яких є звільнення у зв`язку з скороченням штату працівників, першочерговому з`ясуванню підлягає питання щодо наявності такого скорочення.
29. Так, у випадку перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні, звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. При цьому, саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів такої юридичної особи до і після реорганізації.
30. Розглядаючи справу суди попередніх інстанцій послалися на встановлені Харківським апеляційним адміністративним судом в постанові від 14.12.2017 у справі №820/648/17 обставини, що на виконання наказу Національної поліції України від 24.10.2016 р. № 1053 дск, наказом ГУНП в Харківській області від 02.11.2016 р. №1143 "Про організаційно штатні зміни в Головному управління Національної поліції в Харківській області" оголошено штати ГУНП в Харківській області, в якому зазначено про скорочення всіх посад у Головному управлінні Національної поліції в Харківській області. У додатку до наказу №1143 (штатний розпис) передбачена посада - заступник начальника ГУ НП України в Харківській області - начальник слідчого управління, яка за своїми обов`язками та завданням відповідає скороченій посаді, а тому мало місце перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший структурний підрозділ із іншою назвою, але майже однаковими завданнями і функціями.
31. Харківський апеляційний адміністративний суд дійшов вказаного висновку на підставі штатного розпису доданого до наказу №1143.
32. Водночас, як свідчать матеріали справи, наказами Національної поліції від 08.12.2016 №1278 та від 14.09.2017 №973 були внесені зміни у штатах Національної поліції, у томі числі і щодо посади позивача, яку він займав до звільнення, які не були предметом дослідження під час розгляду справи Харківським апеляційним адміністративним судом.
33. Суди попередніх інстанцій, пославшись на обставини встановлені у справі №820/648/17 Харківським апеляційним адміністративним судом, не звернули увагу на подальші зміни у штатних розписах, які підлягають дослідженню для правильного вирішення справи та дійшли передчасного висновку, щодо неправомірності повторного звільнення позивача на підставі наказу головного управління Національної поліції у Харківській області від 02.11.2016 № 1143.
34. Наразі з огляду на викладений висновок щодо необхідності з`ясування питання наявності скорочення штату (спірної посади), дослідження та порівняння штатних розписів та функціональних обов`язків, вказані обставини підлягають встановленню з врахуванням зазначених вище внесених змін до штатів Національної поліції.
35. Також Суд уважає за необхідне зазначити про помилковість висновку судів попередніх інстанцій щодо неможливості звільнення позивача у зв`язку з перебуванням його на лікарняному, з огляду на заборону, встановлену трудовим законодавством, яке за висновком судів попередніх інстанцій підлягає застосуванню через неврегульованість цього питання спеціальним законодавством.
36. На противагу цьому висновку Суд зазначає, що відповідно до приписів частини четвертої статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального, у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.
37. Таким чином, встановлена обставина щодо перебування позивача на лікарняному не може бути підставою для визнання звільнення позивача незаконним.
38. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, яким позивача було на посаді Суд зазначає наступне.
39. Законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.
40. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
41. Такий висновок викладений Верховним Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18).
42. Як свідчать матеріали справи суди попередніх інстанцій стягнули середній заробіток за затримку виконання судового рішення з 15.12.2017 по 29.12.217 включно, (за 11 робочих днів) тобто з наступного дня після оголошення судового рішення по день винесення наказу.
43. Однак, відповідно до матеріалів справи 29.12.2017 наказом ГУНП в Харківській області поновлено на посаді і з 29.12.2017 відповідно до наказу від 05.01.2018 позивачу було надано частину щорічної оплачуваної відпустки.
44. Крім того відповідно до статті 73 Кодексу законів про працю України 25 грудня встановлено святковим днем.
45. При цьому оскаржувані судові рішення не містять дослідження та обґрунтувань врахування/неврахування вказаних обставин при вирішенні цього питання.
46. Також судами попередніх інстанцій вирішено питання щодо стягнення грошового забезпечення з 29.12.2017 до моменту звільнення позивача з цієї посади наказом № 52 о/с від 28.02.2018.
47. Водночас матеріали свідчать, що під час зазначеного періоду позивач неодноразово перебував в щорічній оплачуваній відпустці та відпустці без збереження заробітної плати, а також на лікарняному, що також залишилось поза увагою судів попередніх інстанцій.
48. Вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною і її вирішення залежить від результату розгляду вимоги щодо правомірності звільнення позивача.
49. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
50. Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
51. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
52. Таким чином, оскільки наведені порушення процесуального закону були допущені судом першої інстанції, а судом апеляційної інстанції ці порушення не усунуті, Суд дійшов висновку, що рішення судів першої і апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
53. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються. 
54. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.
2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року скасувати.
3. Справу направити на новий судовий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.
Судді:                                                                                           С.А. Уханенко
                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська