ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16860/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Дніпро  апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни  
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 25 січня 2021 року, (суддя суду першої інстанції Ніколайчук С.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/16860/20  за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни  про визнання протиправною та скасування постанови, - 
в с т а н о в и в : 
          17.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просила: 
- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни по винесенню постанови від 02.11.2020 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на користь ТОВ “Вердикт Капітал” у розмірі 67 788,44 грн. – протиправними;
          -  скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.11.2020 року на користь ТОВ “Вердикт Капітал” у розмірі 67 788,44 грн.
          В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що   вона дізналась, що  до бухгалтерії  підприємства  надійшла на виконання постанова  приватного виконавця  виконавчого округу  м. Києва  Клітченко О.А. про звернення стягнення на  заробітну плату від 02.11.2020 року, з якої вбачається, що приватним виконавцем  виконавчого округу  м. Києва  Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження  № 59994872  про стягнення заборгованості  у розмірі 67788,44 грн.  На думку позивача, оскаржувана постанова прийнята не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки відповідач не мав права приймати до виконання виконавчий документ не за місцем проживання боржника. Позивач звертає увагу, що, адреса у м.Києві, зазначена в оскаржуваній постанові, не має відношення до проживання (перебування) позивача, оскільки вона зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано  протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни по винесенню постанови від 02.11.2020 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 59994872 на користь ТОВ “Вердикт Капітал” у розмірі 67 788,44 грн. Скасувано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.11.2020 року ВП № 59994872 на користь ТОВ “Вердикт Капітал” у розмірі 67 788,44 грн.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. 
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приватним виконавцем було правомірно у відповідності до вимог чинного законодавства прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату позивача. Відповідач зазначає, що від ТОВ «Вердикт Капітал» надійшла заява про  примусове виконання виконавчого напису №1893 від 13.08.2019 року виданого приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою А.А. про стягнення з позивача (боржника) на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 67  788.44 грн. Відповідно до вказаної заяви, стягувач просив приватного виконавця відкрити, за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису. У заяві стягувач повідомив приватного виконавця, що у боржника наявне майно, а саме: грошові кошти на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у ТОВ «Вердикт Капітал», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 56. Також, відповідач зазначає, що до заяви про примусове виконання виконавчого напису стягувачем було долучено довідку у якій чітко зазначено, що у боржника є рахунок, відкритий в ТОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу розташоване та зареєстроване в м. Київ.
          Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів, до уваги не береться, оскільки в порушення вимог ст. 304 КАС України, позивачем до відзиву не додано  доказів надіслання останнього на адресу відповідача.
          Також, від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи в його відсутність.
          Крім того, позивачем подано клопотання про витребування від відповідача додаткових доказів,  однак колегія суддів, порадившись на місці з урахуванням скороченості строків розгляду даної справи, та з огляду на те, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення,  вважає, що означене клопотання задоволенню не підлягає. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України “Про виконавче провадження” примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України “Про виконавче провадження” примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України “Про виконавче провадження”  приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Згідно ст. 1 Закону України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України “Про виконавче провадження” випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст.  25 Закону України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України “Про виконавче провадження” знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Зі змісту наведених правових приписів вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку – виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.04.2020 року по справі № 580/3311/19.
Як видно з матеріалів справи, виконавче провадженя відкрите відповідачем на підставі виконавчого напису № 1893, виданого 13.08.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою А.А. про стягнення на користь  ТОВ Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 67  788.44 грн.
Відповідно до вказаного виконавчого напису, адресою реєстрації позивача визначено: вул. Франка, 24, с. Минівка, Магдалинівський район, Дніпропетровська область, 51114.
Отже, з огляду на адресу місця проживання позивача, зазначену у виконавчому написі нотаріуса №1893 від 13.08.2019 року, останній не підлягав би виконанню відповідачем.
Між тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що положення приписів чинного законодавства встановлюють альтернативу місця виконання виконавчого документа приватним виконавцем, а саме виходячи з місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження його майна.
Відповідно до частини 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). 
Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Згідно ч.ч. 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.
Відтак, безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції (визнання неіснуючого існуючим), яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Якщо відкинути цю юридичну фікцію, то таке означало б, що безготівкові кошти є недосяжними для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також і у Законі України "Про виконавче провадження" у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2020 року по справі № 905/477/18.
Отже, враховуючи положення статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та те, що в розумінні глави 13 ЦК України грошові кошти є майном, виконавче провадження може ініціюватись  про провадитись за місцезнаходженням відповідного майна, а саме: місцем реєстрації банківської установи, в якій знаходяться означені кошти.
          Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, ТОВ «Вердикт Капітал» як стягувач у свої заяві  просив приватного виконавця відкрити виконавче провадження  за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника. Стягувач повідомив приватного виконавця, що у боржника наявне майно, а саме: грошові кошти на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у ТОВ «Вердикт Капітал», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 56. Також, відповідач зазначає, що до заяви про примусове виконання виконавчого напису стягувачем було долучено довідку у якій чітко зазначено, що у боржника є рахунок, відкритий в ТОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу розташоване та зареєстроване в м. Київ. Жодних доказів на підтвердження наведених обставин відповідачем до апеляційної скарги не долучено. 
Позивач проти наявності в нього майна в м. Києві заперечує.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.   Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.  У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. (ч. 1, 3,4, 5 ст. 79 КАС України)
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач заперечуючи проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 та зазначаючи про наявність у останньої майна в м. Києві, як підстави для здійснення примусового виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, не надає суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень. Так, відповідачем ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні при поданні апеляційної скарги не надано суду доказів наявності у ОСОБА_1 карткового рахунку, на якому обліковуються грошові кошти, в установі, яка зареєстрована м. Києві.  
Як видно із оскаржуваної постанови про звернення стягнення на заробітну плату позивача, за наслідками розшуку майна, відповідачем накладено стягнення на заробіток ОСОБА_1 , який вона отримує від ТОВ «КПД», яке зареєстроване в смт. Слобожанське, вул. Теплична, 27, яке знаходиться поза межами виконавчого округу м. Києва. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для здійснення дій по виконавчому провадженню ВП№59994872, вказане свідчить про необхідність задоволення позовних вимог та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 02.11.2020 року та визнання протиправними дій відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :
          Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни   - залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 25 січня 2021 року в адміністративній справі №160/16860/20 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
          Постанова в повному обсязі складена 24.03.2021 року. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай