ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/1818/20
Провадження № 22-ц/4820/174/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2020 року (суддя Семенюк В.В.) за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У квітні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – банк, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивовано тим, що 07.10.2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 надав згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Проте, ОСОБА_1 не виконав обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12.03.2020 року має заборгованість в сумі 64468,43 грн., з яких 36240,05 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 36240,05 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 13513,80 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 11168,46 грн. – нарахована пеня, а також 500 грн. – штраф (фіксована частина), 3046,12 грн. – штраф (процентна складова).
Із врахуванням викладеного, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 64468,43 грн. заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.
Суд виходив із недоведеності позовних вимог, а саме, щодо стягнення із відповідача процентів, пені та штрафів. Щодо стягнення заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами, то відмовляючи у задоволенні позову і в цій частині, суд виходив із того, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, поповнював картковий рахунок власними коштами для погашення заборгованості, зокрема, ним було повернуто 79535,88 грн. кредитних коштів, а тому дійшов висновку, що позивачем не доведено непогашення ОСОБА_1 отриманого кредиту в розмірі 36240,05 грн. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог банку.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1  звернувся до позивача із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тобто відповідач приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартній формі. Вступаючи у правовідносини, сторони визначили, що вказана анкета-заява, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам`ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. Названі документи, а також підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», містять усі істотні умови кредитного договору, при цьому, відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими позивачем умовами банківських послуг. Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і  ОСОБА_1  у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг і Тарифах банку не визначає відсутності договірних відносин сторін. Відповідач підписуючи анкету-заяву та користуючись коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.Крім того, судом першої інстанції неналежним чином вивчено надані докази по справі, а саме, анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», підписану відповідачем, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками, пені і штрафів. На думку апелянта, виписка з банківського рахунку є належним та допустимим доказом по справі, оскільки є первісним бухгалтерським документом про видачу та сплату коштів за кредитним договором, однак всупереч закону не прийнята судом як належний доказ.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, доводи зазначені в ній не знаходять свого відображення в матеріалах цивільної справи, відповідач не погоджується із сумами зазначеними в розрахунку позивача, вважає їх надуманими. А тому, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2020 року залишити в силі.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що 07 жовтня 2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Цей договір був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 та представником банку анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та погоджується з ними. Також ОСОБА_1 зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.
Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що відповідачу неодноразово змінювався кредитний ліміт, а саме 25.07.2011 року збільшено кредитний ліміт до 13200 грн.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі – Закон №2664-ІІІ)). 
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
Із норм ст.547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, посилався на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, останній не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало суду першої інстанції: розрахунок заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 12.03.2020 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 07.10.2010 року, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 07.10.2010 року ОСОБА_1 , станом на 12.03.2020 року, має заборгованість в сумі 64468,43 грн., з яких 36240,05 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 36240,05 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 13513,80 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 11168,46 грн. – нарахована пеня, а також 500 грн. – штраф (фіксована частина), 3046,12 грн. – штраф (процентна складова)
Підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 07.10.2010 року не містить процентної ставки за надані кредитні кошти, також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру (а.с.31).
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256 (а.с.33-56), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку – 50 років, а також інші умови.
Названі документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 07.10.2010 року.
За відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, пені та штрафів за не доведеністю таких позовних вимог є правильним.
Щодо наданої банком Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», то вона є неналежним доказом щодо погодження між сторонами процентної ставки, оскільки містить лише дату та підпис, без зазначення прізвища, імені, по-батькові особи, що її підписала та відсутній підпис іншої сторони. Крім того, вказана довідка видана до договору SAMDN54000036616234 ОСОБА_1 , в той час як у позовній заяві позивачем зазначено кредитний договір від 07.10.2010 року б/н.
Однак, із висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту колегія суддів погодитись не може.
Колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 07.10.2010 року у вигляді заяви анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Обґрунтовуючи позов, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що ОСОБА_1 отримав кредит у межах ліміту кредитування – 13 200 грн. Разом із тим, банк пред`явив до відповідача вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 240, 05 грн. Названа сума була сформована відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку шляхом збільшення розміру кредиту за рахунок процентів, нарахованих згідно цих Умов та правил.
Проте, судом визнано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що затверджені наказом від 6 березня 2010 року №СП-2010-256, не є складовою частиною укладеного 7 жовтня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг, у зв`язку з чим, розрахунок заборгованості за тілом кредиту є неправильним. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 30) і виписки по рахунку (а.с. 21-28) слідує, що ОСОБА_1  отримав і не повернув банку кредитні кошти у межах ліміту кредитування в сумі 13200 грн., а тому саме ці фактично отримані та використані позичальником кошти, які добровільно не повернуті банку позичальником, слід стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
Суд першої інстанції зазначеного не врахував, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з чим рішення суду підлягає в цій частині скасуванню. З ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 13200 грн..
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При поданні позовної заяви банком було сплачено 2102 грн. судового збору, за апеляційну скаргу ним сплачено - 3153 грн. судового збору.
Отже, внаслідок часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути: 5255 грн. (сплаченого судового збору) ? 13200 грн. (задоволених позовних вимог) ? 64468,43 грн. (заявлених позовних вимог) = 1076 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2020 року в частині відмови у стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати. Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул.Набережна Перемоги,50, м.Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13200 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 1076 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

       А.В. Купельський

       О.І. Ярмолюк