УХВАЛА

16 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 260/96/20
адміністративне провадження № К/9901/185/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року
у справі №260/96/20
за позовом ОСОБА_1 
до Прокуратури Закарпатської області в особі першого заступника прокурора Закарпатської області Шимон Івана Петровича, начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Закарпатської області Фрицюк Валентини Володимирівни ; Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 
про визнання незаконними дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Закарпатської області в особі першого заступника прокурора Закарпатської області Шимон І.П., начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Закарпатської області Фрицюк В.В. , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та просив: 
- відкрити провадження за його позовом на протиправні (незаконні) дії прокуратури Закарпатської області в особі першого заступника прокурора Закарпатської області Шимон І.П. , начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Закарпатської області Фрицюк В.В. , яка полягає у відмові в наданні йому можливості практичної реалізації ним, громадянином України наданого Конституцією України права вносити в органи державної влади, пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних органів, впливати на поліпшення роботи органів державної влади, відстоювати свої права і законні інтереси та відстоювати їх у разі порушення, визначеного преамбулою Закону України «Про звернення громадян»; 
- визнати протиправні дії (бездіяльність) прокуратури Закарпатської області в особі першого заступника прокурора Закарпатської області Шимон І.П., начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Закарпатської області Фрицюк В.В. , пов`язаного у перешкоджанні йому в реалізації свого права на звернення, в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян»; 
- стягнути на користь ОСОБА_1 з держави Україна шляхом списання із єдиного рахунку Державної казначейської служби України 45000 гривень моральної шкоди.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено. 
04 січня 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №260/96/20.
Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку з пропуском строку на касаційне оскарження без заявлення клопотання про визнання причин пропуску строку поважними та поновлення такого строку.
Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 0102931866467) копія ухвали Верховного Суду від 12 січня 2021 року отримана скаржником 19 січня 2021 року.
25 січня 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 12 січня 2021 року.
У клопотанні скаржник зазначає, що копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року отримав 28 жовтня 2020 року (відповідно оригіналу конверту Восьмого апеляційного адміністративного суду долученим скаржником до клопотання), а вперше звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду 24 листопада 2020 року.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року вперше подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
28 грудня 2020 року (відповідно штемпелю на поштовому конверті) ОСОБА_1 повторно звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.
За наведених обставин, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
Таким чином, особою, що подала касаційну скаргу, були усунуті недоліки касаційної скарги, які були зазначені в ухвалі Верховного Суду від 12 січня 2021 року, що дає змогу вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 2 частини шостої  статті 12 КАС України, для цілей цього  Кодексу   справами незначної складності є, зокрема, справи стосовно оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Предметом розгляду цієї справи є перешкоджання ОСОБА_1 в реалізації свого права на звернення, та отримання інформації в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян».
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями   3,  12, 328,  333 КАС України,     
УХВАЛИВ:
1. Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №260/96/20.
4. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...................................
..................................
..................................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду