25.03.21
22-ц/812/665/21

Єдиний номер справи 472/454/20
Провадження 22-ц812/665/21                         Головуючий по 1 інстанції Орленко Л.О. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2021р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Самчишина Н.В., 

секретар судового засідання – Пасечнюк І.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 

на заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2020р. 

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, 

встановила:
       
У травні 2020р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до  ОСОБА_1  про стягнення 130012,16 грн. заборгованості за кредитом.
Позивач зазначав, що 22 квітня 2010р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого останньому відкрито картковий рахунок та встановлено початковий ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, яка додається до позову, який у подальшому було збільшено до 39000 грн. 
Для користування кредитним картковим рахунком відповідачу видавались кредитні картки.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 29 березня 2020р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 130012,16 грн., яка складається з основної заборгованості (тіло кредиту) – 62723,57 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на підставі ст.625 ЦК – 21992,68 грн., пеня – 38628,66 грн., штраф (фіксована частина) – 500 грн., штраф (процентна складова) – 6167,25 грн.
Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача 130012,16 грн. заборгованості за кредитом.
Заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2020р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «Приватбанк» 24094,91 грн. основної заборгованості (тіло кредиту), 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1204,75 грн. штрафу (процентна складова) за кредитним договором від 22 квітня 2010р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог, просив його скасувати і ухвалити нове про їх задоволення. 
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правилами ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Як вбачається з матеріалів справи, 22 квітня 2010р. між АТ КБ «Приватбанк» та  ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого останньому відкрито кредитний рахунок з лімітом, який змінювався від 500 грн. до 39000 грн. 
Для користування кредитним картковим рахунком відповідачу протягом 2010 – 2019 років видавалось шість кредитних карток, строк дії першої – березень 2014р., а останньої – серпень 2023р.
Встановивши, що відповідач користувався наданими позивачем кредитними коштами, але станом на 29 березня 2020р. має 62723,57 грн. заборгованості за тілом кредиту, суд ухвалив рішення про часткове задоволення цих вимог в розмірі 24094,91 грн. мотивувавши це частковим погашенням відповідачем боргу 23 жовтня 2020р. в розмірі 38628,66 грн.
Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи, оскільки 23 жовтня 2020р. мало місце не погашення боргу відповідачем, а скасування його штрафів за минулі періоди по ініціативі банку, що підтверджується випискою банку в якій зазначено про це у колонці «Деталі операції».
Таким чином, наявні підстави для повного задоволення цих вимог.
Також є помилковим висновок суду в частині відхилення у повному обсязі вимог про стягнення процентів у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання (ст.625 ЦК). 
В матеріалах справи наявна підписана відповідачем 10 грудня 2019р. Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін у вигляді пені. 
Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору і відповідно змінила попередні умови, відповідач відповідно до ст.ст.3, 627 ЦК добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.        
Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що сторонами з 10 грудня 2019р. було узгоджено процентну ставку за прострочення виконання грошового зобов`язання – 84%, а тому саме з цього часу наявні підстави, передбачені наведеними нормами матеріального права та підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг заяви для часткового задоволення вимог про стягнення процентів у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання у розмірі 11854,75 грн.
Що ж стосується вимог про стягнення пені, то цей вид неустойки хоча й передбачено зміненими умовами кредитного договору, проте виходячи з розрахунку банку не охоплюється періодом з 10 грудня 2019р. по 29 березня 2020р., а тому ці вимоги задоволенню не підлягають.
Відсутні підстави й для стягнення штрафів, оскільки такий вид неустойки не було передбачено зміненими 10 грудня 2019р. умовами кредитного договору і крім того притягнення особи до подвійної юридичної відповідальності за одне і теж порушення суперечить ст.61 Конституції. 
Часткове задоволення позовних вимог (57,36%) є підставою (ст.141 ЦПК) для пропорційного відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.
З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає зміні та скасуванню.
Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів
постановила:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. 
Заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2020р. в частині вимог про стягнення основної заборгованості (тіло кредиту) змінити, а в частині вимог про стягнення процентів у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, пені, штрафів, судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 62723,57 грн. основної заборгованості (тіло кредиту), 11854,75 грн. процентів у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання та 3014,27 грн. судових витрат.
У задоволені вимог про стягнення пені та штрафів відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2021р.

Головуючий:                                                        Судді: