ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6628/19                                                   Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Терлець О.О., 
                                                                                                                                     Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року                                                                                            м. Київ
                             
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року в справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у Київській області від 22 травня 2019 року № 45063-53;
- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області про опис майна у податкову заставу № 781 від 22.05.2019 року;
- зобов`язати ГУ ДПС у Київській області самостійно або через свої відокремлені підрозділи вчинити дії щодо відображення у інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 здійснених оплат єдиного податку за платіжними дорученнями № 21 від 28 січня 2019 року на суму 830,00 грн., № 23 від 20 лютого 2019 року на суму 635,00 грн., № 28 від 20 березня 2019 року на суму 1 115,00 грн., № 32 від 18 квітня 2019 року на суму 1 110,00 грн., № 37 від 24 травня 2019 року на суму 1 640,00 грн., № 42 від 20 червня 2019 року на суму 1 630,00 грн., № 3 від 18 липня 2019 року на суму 1 075,00 грн., № 7 від 19 серпня 2019 року на суму 1 755,00 грн.;
- зобов`язати ГУ ДПС у Київській області вчинити дії щодо зняття ФОП ОСОБА_1 з обліку у відокремленому підрозділі Вишгородське управління головного управління ДПС у Київській області та взяття на облік у відокремленому підрозділі Ірпінське управління головного управління ДПС у Київській області.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року значений позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року   Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ГУ ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, починаючи з 10.09.2018 року ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, та з дати реєстрації зареєстрований платником єдиного податку ІІІ групи без реєстрації ПДВ.
Місцем проживання позивача та реєстрації є: АДРЕСА_1 . 
За вказаною адресою було зареєстровано позивача, як фізичну особу-підприємця та узято на облік Вишгородським управлінням головного управління ДФС у Київській області.
У свою чергу, 25.09.2018 року Гаврилівська сільська територіальна громада сіл Гаврилівка та Тарасівщина Вишгородського району Київської області приєдналася до Бучанської міської об`єднаної територіальної громади Київської області (далі по тексту - Бучанська об`єднана територіальна громада).
У зв`язку з чим, починаючи з січня 2019 року позивач сплачував єдиний податок у повному обсязі до місцевого бюджету адміністративного центру Бучанської об`єднаної територіальної громади. 
Однак, податкові декларації платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1 за 1 квартал, півріччя та три квартали 2019 року, вимушений був подавати до Вишгородського управління ГУ ДФС у Київській області та Вишгородського управління ГУ ДПС у Київській області, оскільки позивача як фізичну особи-підприємця, не було знято з обліку у Вишгородському управлінні головного управління ДПС у Київській області та не було взято на облік у Ірпінському управлінні головного управління ДПС у Київській області, яке обслуговує Бучанську об`єднану територіальну громаду.
Незважаючи на це, ГУ ДФС у Київській області сформувало та направило позивачу податкову вимогу від 22 травня 2019 року № 45063-53 щодо заборгованості з єдиного податку з фізичних осіб, станом на 21 травня 2019 року у розмірі 2 580,00 грн. (далі по тексту - оскаржувана вимога) та рішення про опис майна у податкову заставу № 781 від 22.05.2019 року (далі по тексту - оскаржуване рішення).
Вважаючи оскаржувану вимогу та рішення податкового органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної вимоги та рішення і не спростував доводи позивача, що останній сплачував єдиний податок, а неправильне облікування боргу в електронних базах відповідача сталось не з вини позивача. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 63.3. статті 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Як вже зазначалося, місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням сорок п`ятої позачергової сесії сьомого скликання Бучанської міської ради Київської області «Про добровільне приєднання Гаврилівської сільської територіальної громади Вишгородського району до територіальної громади міста обласного значення» від 25 вересня 2018 року, було вирішено добровільно приєднати Гаврилівську сільську територіальну громаду сіл Гаврилівка та Тарасівщина Вишгородського району Київської області до Бучанської міської об`єднаної територіальної громади Київської області. Таким чином до складу Бучанської об`єднаної територіальної громади увійшла територіальна громада, розташована на території суміжного Вишгородського району.
Відповідно до частини 9 статті 7 Закону України від 05 лютого 2015 року № 157-VIII «Про добровільне об`єднання територіальних громад», якщо до складу об`єднаної територіальної громади увійшла територіальна громада (територіальні громади), розташована на території суміжного району, розширенню підлягають межі району, на території якого розташований адміністративний центр утвореної об`єднаної територіальної громади. У такому разі проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж району розробляється відповідно до постанови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, розпорядження голови обласної державної адміністрації.
Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» про об`єднані територіальні громади, об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
Відповідно до частини 9 статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» про об`єднані територіальні громади, бюджети територіальних громад, що об`єдналися, виконуються окремо до закінчення бюджетного періоду.
Тобто всі податки, які сплачувалися на території колишньої Гаврилівської сільської ради, з 01.01.2019 року повинні надходити до Бучанської об`єднані територіальні громади.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2.1 розділу II «Відкриття рахунків за надходженнями» Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України», затвердженого наказом міністерства фінансів України від 22.06.2012 № 758, у разі внесення змін до законодавства, згідно з якими змінюється перелік надходжень, що зараховуються до відповідних бюджетів, та/або порядок їх зарахування, а також код та назва території, Казначейство централізовано відкриває/закриває рахунки за надходженнями згідно із внесеними змінами. Інформація про відкриті/закриті рахунки доводиться до органів Казначейства для подальшого інформування органів, що контролюють справляння надходжень бюджету згідно із встановленими порядками взаємодії, та місцевих фінансових органів.
Відповідно до пункту 5 Порядку взаємодії органів державної казначейської служби України та органів державної фіскальної служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2016 № 621, територіальні органи ДФС повідомляють реквізити аналітичних рахунків платникам податків.
Отже, рахунки для зарахування єдиного податку до колишньої Гаврилівської сільської ради були закриті та заблоковані і відкриті нові для зарахування податків з території Бучанської об`єднаної територіальної громади.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до платіжного дорученням № 19 від 21.01.2019 року ОСОБА_1 здійснив спробу сплатити єдиний податок на рахунок Гаврилівської сільської ради, однак, 22.01.2019 року платіжним дорученням № 90025483 Банк повернув сплачені кошти.
Відповідно до пункту 295.3. статті 295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.
Правовими положеннями п.49.18. ст. 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
08.04.2019          року позивачем було подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2019 року, у якій сума єдиного податку, яка підлягає сплаті за підсумками поточного звітного періоду визначена у розмірі 2 580,00 грн. Сума єдиного податку була сплачена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 21 від 28 січня 2019 року на суму 830,00 грн., № 23 від 20 лютого 2019 року на суму 635,00 грн., № 28 від 20 березня 2019 року на суму 1 115,00 грн.
09.07.2019          року позивачем було подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за півріччя 2019 року, у якій сума єдиного податку, яка підлягає сплаті за підсумками поточного звітного періоду визначена у розмірі 4 380,00 грн. Сума єдиного податку була сплачена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 32 від 18 квітня 2019 року на суму 1 110,00 грн., № 37 від 24 травня 2019 року на суму 1 640,00 грн., № 42 від 20 червня 2019 року на суму 1 630,00 грн.
08.10.2019          року позивачем було подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2019 року, у якій сума єдиного податку, яка підлягає сплаті за підсумками поточного звітного періоду визначена у розмірі 2 830,00 грн. Сума єдиного податку була сплачена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 3 від 18 липня 2019 року на суму 1 075,00 грн., № 7 від 19 серпня 2019 року на суму 1 755,00 грн. 
Зазначене підтверджується матеріалами справи та не спростовано апелянтом під час розгляду даної справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що ОСОБА_1 виконано в повному обсязі обов`язок щодо сплати єдиного податку, а тому у останнього відсутня заборгованість зі сплати єдиного податку за спірний період.
Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
З огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржувана вимога ГУ ДФС у Київській області від 22 травня 2019 року № 45063-53 є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги про визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення ГУ ДФС у Київській області про опис майна у податкову заставу № 781 від 22.05.2019 року, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пункт 88.1. статті 88 ПК України встановлює, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
На підставі підпункту 89.1.1. пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.
Порядок застосування податкової застави контролюючими органами затверджено наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року № 586 (надалі - Порядок застосування податкової застави). 
Пункт 1 розділу 2 порядку застосування податкової застави визначає, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою).
Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.
Відповідно до підпункту 93.1.4 пункту 93.1. статті 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.
Згідно вищевикладених висновків, судом встановлено, що оскаржувана податкова вимога є протиправною і підлягає скасуванню, відповідно у позивача відсутній податковий борг, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню. 
Щодо позов вимог про зобов`язання ГУ ДПС у Київській області самостійно або через свої відокремлені підрозділи вчинити дії щодо відображення у інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 здійснених оплат єдиного податку та  вчинити дії щодо зняття ФОП ОСОБА_1 з обліку у відокремленому підрозділі Вишгородське управління головного управління ДПС у Київській області та взяття останнього на облік у відокремленому підрозділі Ірпінське управління ГУ ДПС у Київській області, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Підставою для направлення вимоги є відомості інтегрована картка платника.
Відповідно до порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422 (далі по тексту - Порядок ведення оперативного обліку) інтегрована картка платника це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
Підпунктом 2 частини 1 розділу 2 Порядку ведення оперативного обліку визначено, що інтегрована картка платника відкривається за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання осіб (фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, самозайнятих осіб) (основне місце обліку).
Як вже зазначалося судом, якщо до складу об`єднаної територіальної громади увійшла територіальна громада розташована на території суміжного району, розширенню підлягають межі району, на території якого розташований адміністративний центр утвореної об`єднаної територіальної громади.
Відповідно до пункту 10.23 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, у разі ліквідації чи реорганізації контролюючого органу, адміністративно-територіальної реформи, зміни меж адміністративних одиниць (районів, міст) чи інших, незалежних від платника податків об`єктивних причин, унаслідок яких змінюється контролюючий орган, в якому обліковується платник податків, здійснюються зняття з обліку платника податку в одному контролюючому органі та взяття на облік в іншому відповідному контролюючому органі з урахуванням таких особливостей:
1) переведення платників податків здійснюється на підставі переліку платників податків, стосовно яких змінюється місце обліку, затвердженого відповідним контролюючим органом вищого рівня;
2) у 10-денний строк після затвердження переліку платників податків, які підлягають зняттю з обліку в одному контролюючому органі та взяттю на облік в іншому, контролюючий орган, з якого переводяться платники податків, передає до контролюючого органу за новим місцем обліку такі документи та інформацію:
- реєстраційні частини облікових справ платників податків;
- звітні частини облікових справ платників податків.
Підпунктом 3 пункту 10.23 Порядку обліку платників податків і зборів визначено, що інформація про зміну місця обліку платників податків доводиться до відома платників податків у 10-денний строк після затвердження переліку платників податків, які підлягають зняттю з обліку в одному контролюючому органі та взяттю на облік в іншому.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, станом на момент подання позовної заяви, контролюючим органом не було здійснено зняття ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, з обліку у Вишгородському управлінні головного управління ДПС у Київській області та взяття на облік у Ірпінському управлінні головного управління ДПС у Київській області. Інтегрована картка платника у Ірпінському управлінні головного управління ДПС у Київській області не відкрита.
Станом на момент розгляду справи, позивач перебуває на обліку у Вишгородському управлінні ГУ ДПС у Київській області, а відповідачем не здійснено жодних дій для переведення позивача до належного податкового органу - Ірпінського управління ГУ ДПС у Київській області.*
Крім того, податкова декларація подається за звітний період в установлені ПК України строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 Податковим кодексом України). 
У зв`язку із зазначеним, декларації подані позивачем до Вишгородського управління ГУ ДФС у Київській області та Вишгородського управління ГУ ДПС у Київській області, відомості з них щодо нарахування єдиного податку були внесені до інтегрованої картки платника та ITC «Податковий блок».
У той же час, відомості про оплату єдиного податку за місцезнаходженням адміністративного центру Бучанської об`єднаної територіальної громади до інтегрованої картки платника та ITC «Податковий блок» внесені не були та обліковуються на платежах «до з`ясування», через відсутність відкритої інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 у Ірпінському управлінні головного управління ДПС у Київській області. 
Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та вважає обґрунтованими доводи позивача, що сплатити єдиний податок за місцем податкової адреси, як передбачено пунктом 295.4. статті 295 ПК України, позивач не мав змоги, оскільки рахунки для його сплати до колишньої Гаврилівської сільської ради були закриті та заблоковані. 
Крім того єдиний податок є місцевим податком, який після приєднання Гаврилівської сільської територіальної громади сіл Гаврилівка та Тарасівщина Вишгородського району Київської області до Бучанської об`єднаної територіальної громади повинен надходити до Бучанської об`єднаної територіальної громади.
Виходячи з вищевикладеного, невнесення до інтегрованої картки платника та ITC «Податковий блок» відомостей про оплату ФОП ОСОБА_1 єдиного податку і на підставі цього формування оскаржуваної вимоги є протиправним, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави суду для висновку, що оскаржувана вимога та рішення є протиправними, що дає законні правові підстави  для її скасування та задоволення позовних вимог.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України   за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1   ст. 260 КАС України   питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5   ст. 328 КАС України   не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 31.03.2021 року