ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2021 року
м. Харків

Справа № 643/11242/20
Провадження № 22-ц/818/264/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Хорошевського О.М.
суддів        Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря Пузікової Ю.С.
Учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2  
третя особа - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2020 року, постановлене суддею Єрмак Н.В., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом після уточнення якого просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 , визнати за нею право власності на автомобіль „HUNDAI TUCSON", д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 , визнати за нею право власності на 39/100 частин земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 6310137500:08:003:0115, визнати за нею право власності на 39/100 частини садового будинку літ. «А-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 61/100 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 6310137500:08:003:0115, визнати за ОСОБА_2 право власності на 61/100 частини садового будинку літ. «А-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині грошових вкладів із відсотками кожному. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час шлюбу сторонами було придбано вищезазначене майно, шлюб між сторонами розірвано 13.06.2019 року рішенням Московського районного суду м. Харкова. Згоди на добровільний поділ майна між ними не досягнуто, тому просила позов задовольнити повністю.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 , визнати за ним право власності на автомобіль «HUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 , визнати за ним право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 », земельна ділянка АДРЕСА_3 , кадастровий номер 6310137500:08:003:0115, визнати за ним право власності на садовий будинок літ. «А-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ». 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що за період шлюбу він в інтересах сім`ї позичав кошти на придбання вищезазначеного майна, але борг вчасно не повернув, внаслідок чого рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.05.2018 року з нього стягнуто суму боргу у розмірі 3652441,00 грн. Вважає, що так як кошти були витрачені в інтересах сім`ї, вони також повинні бути поділені між подружжям. Загальна сума вартості майна, придбаного за час подружжя складає 3172087,00 грн. та не перевищує загальну суму боргових обов`язків за це майно.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.
Зустрічний позов  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за  ОСОБА_2  право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за  ОСОБА_2  право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «HUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за  ОСОБА_2  право власності на 1/2 частину автомобіля «HUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 », земельна ділянка АДРЕСА_3 , кадастровий номер 6310137500:08:003:0115 в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за  ОСОБА_2  право власності на 1/2 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 6310137500:08:003:0115 в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини садового будинку літ. «А-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 », земельна ділянка АДРЕСА_3 , в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за  ОСОБА_2  право власності на 1/2 частини садового будинку літ. «А-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку поділу майна подружжя.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 26 вересня 2017 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду частково скасувати в частині відмови її позовних вимог як незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити в цій частині нове, яким ці вимоги задовольнити.
Скарга містить посилання на те, що за правилами ч. 1 ст. 71 ЦСК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. 
Зазначено, що поділ майна з визначенням ідеальних часток у спільному майні кожного з подружжя не вирішує спір по суті.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та необґрунтоване з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове яким задовольнити зустрічні позовні вимоги.
Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що гроші на які придбано майно, є запозиченими у його матері, яка рішенням Комінтернівського районного суду стягнула борг на свою користь.
Крім того, у нього були кошті на депозитних рахунках відкриті до укладення шлюбу та витрачені на придбання спірного майна в майбутньому.
Зазначено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не є адвокатом, а тому не мав права представляти її інтереси, оскільки справа не є малозначною.
Вважає, що наявність боргових зобов`язань перед ОСОБА_3 , наявність особистих коштів, продаж особисто кого автомобіля та придбання з урахуванням цих коштів нового під час шлюбу мають істотне значення для вирішення справи у розумінні ч. 1 ст. 71 СК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляцій        ну скаргу в частині відмовлених зустрічних позовних вимог.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з презумпції спільності майна подружжя набутого за час шлюбу у рівних частках.
Що стосується коштів на рахунках в банку у відповідача ОСОБА_2 в загальному розмірі 145000,00 грн. та які зняті останнім після припинення шлюбних відносин, суд зазначив, що з урахуванням спірності розміру вартості спільного майна позбавлений можливості визначити розмір частки у праві власності ОСОБА_1 , на яку просить позивач збільшити її частину, тому в цій частині у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем за зустрічною позовною заявою не заявлена вимога про визнання боргу спільним забов`язанням подружжя, тому суд відповідно до ст. 264 ЦПК України був позбавлений можливості вирішити питання про розподіл боргових зобов`язань подружжя.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за первісним позовом не надано доказів та не доведено факту, що спірне майно придбано за власні кошти і є його особистою власністю.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно матеріалів справи, з 21.02.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13.06.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначеним рішенням встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені в грудні 2016 року.
В період шлюбу, а саме 13.05.2010 року сторонами придбано земельну ділянку площею 0,0575 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер 6310137500:08:003:0115, 25.01.2013 року - квартиру АДРЕСА_1 , 21.02.2013 року відповідно рішення Московського районного суду м.Харкова від 31.10.2012 року зареєстровано право власності на садовий будинок літ. «А-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 », 14.04.2016 року -квартиру АДРЕСА_2 , 30.07.2011 року- автомобіль „HUNDAI TUCSON", д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 .
Крім того, за час шлюбу на ім`я відповідача відкриті рахунки у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: Депозитний вклад за договором SAMDNWFD0070706574600, рахунок № НОМЕР_5 , відкритий 07.07.2015 року на суму 1000,00 грн., поповнений 13.08.2015 року на 14000,00 грн., станом на 12.03.2018 року кошти знаходились на рахунку. Депозитний вклад за договором SAMDNWFD0071026113701, рахунок № НОМЕР_6 , відкритий 05.02.2016 року на суму 80000,00 грн., кошти зняті 15.02.2018 року.Депозитний вклад за договором SAMDNWFD0071376614600, рахунок № НОМЕР_7 , відкритий 09.11.2016 року на суму 50000,00 грн., кошти зняті 10.11.2017 року (т. 1 а.с. 109-117). 
Також, відповідно копії розписки від 02.05.2010 року ОСОБА_2 взяв у борг 120000,0 доларів США та 02.01.2013 року 20000,0 доларів США.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.05.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 3652441,00 грн. за договорами позики від 02.05.2010 року та 02.01.2013 року.
Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності.
Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України . Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, то таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим судом першої інстанції правильно зроблено висновок про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частині спірного майна.
Що стосується вимог ОСОБА_1 про визнання Ѕ частини грошових вкладів із відсотками оформлені на ім`я ОСОБА_2 судова колегія зазначає, що під час розгляду справи судовим розглядом було встановлено про зняття коштів з зазначених рахунків, що унеможливлює визначення часток подружжя грошових коштів на депозитних рахунках. Вимог щодо компенсації частини грошових коштів ОСОБА_1 не заявлялось. 
Зміна вимог заявлених ОСОБА_1 під час судових дебатів щодо компенсації грошових коштів з депозитних рахунків шляхом збільшення її частки у праві власності на будинок та землю зв`язку з тим, що відповідачем ОСОБА_2 після фактичного припинення шлюбних відносин були зняті, не підлягають розгляду, оскільки така зміна позовних вимог здійснена без дотримання порядку передбаченого встановленого процесуальним законом. 
Відомості щодо відсутності грошей на рахунках були встановлені судом ще у квітні 2018 року. Уточнила позовні вимоги ОСОБА_1 у листопаді 2019 року. Вимог про визнання грошових коштів, що зняті ОСОБА_2 з депозитних рахунків спільним майном подружжя при цьому заявлено не було.
ОСОБА_2 не надано доказів та не доведено факту, що спірне майно придбано за його власні кошти і є його особистою власністю.
Посилання на наявність боргових зобов`язань перед ОСОБА_5 , що дає підстави для визнання права власності за ОСОБА_2 не можна вважати обґрунтованими, оскільки відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Крім того, окремою вимогою зустрічного позову не заявлено про визнання боргу спільним боргом подружжя, а тому суд позбавлений можливості вирішити питання про його розподілу між подружжям.
Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1,376, 381, 382-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2020 рокузмінити з підстав викладених у мотивувальній частині.
Стягнути з ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги судовий збір у сумі 961,20 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                                   І.В. Бурлака 
В.Б. Яцина
Повне текст постанови складено 15 січня 2020 року.