break-word'> 

Ухвала
Іменем України
 
18 січня 2021 року
м. Київ

справа № 348/1057/19 
провадження № 51-2234ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 6 лютого 2020 року щодо нього,
 
встановив:
 
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений порушує питання про перегляд судового рішення у касаційному порядку.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.
 
Верховний Суд звертає увагу, що, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судом при ухваленні судового рішення, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
 
При цьому, слід враховувати, що,  відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
 
В той же час, засуджений посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Що є окремою підставою для зміни судового рішення передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК.
 
Статтею 414 КПК визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.    
 
В чому явна несправедливість покарання, засуджений не вказує. Він робить висновок про суворість призначеного покарання, при цьому, не обґрунтовує в чому саме полягає явна несправедливість такого покарання.
 
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Також, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року 
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким відповідно внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. 
 
Однак, засуджений  неправильно зазначив у скарзі найменування суду касаційної інстанції, до якого він подає касаційну скаргу.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у  касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
 
Крім цього, ухвала апеляційного суду була постановлена 6 лютого 2020 року, а касаційна скарга надійшла до суду 16 січня 2021 року і в ній не вказано коли засуджений отримав копію ухвали апеляційного суду, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, та у разі пропущення строку на касаційне оскарження ОСОБА_4 не порушує питання про поновлення цього строку.
 
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущений встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду).
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Суд,
 
постановив:
 
Касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 6 лютого 2020 року щодо нього, залишити без руху та надати скаржнику п`ятнадцять днів для усунення виявлених недоліків – з дня отримання ухвали.
 
У разі невиконання зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк, скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                        ОСОБА_3