31.03.21
22-ц/812/595/21
Провадження № 22-ц/812/595/21         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року                                             м. Миколаїв
                                                                                   справа № 481/1037/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О., 
із секретарем – Горенко Ю.В., 
переглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні  цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про зміну розміру аліментів
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області, ухвалене 26 січня 2021 року суддею Ціпивко І.І. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 29 січня 2021 року)
У С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
Позивач зазначав, що є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року він має сплачувати аліменти на доньку у зв`язку з продовженням нею навчання в розмірі 3000 грн., починаючи з 9 грудня 2019 року і до закінчення навчання 30 червня 2024 року, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. Проте він має іншу сім`ю, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, він не має постійної роботи та постійного доходу. Заборгованість за аліментами відповідачці складає 20 225,81 грн.
Посилаючись на те, що сплата аліментів в такому розмірі є непомірним для нього тягарем, а розмір аліментів визначено судом у його відсутності без повідомлення про судовий розгляд справи, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги заявою від 20 серпня 2020 року, просив зменшити розмір аліментів на ОСОБА_2 до 1/3 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму (а.с.30-31). 
Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на відсутність будь-яких змін в матеріальному та сімейному стані позивача, а тому і відсутність підстав для застосування правил статті 192 СК щодо права на зміну розміру аліментів.
Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не посилався та не надав доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану чи зміну сімейного стану, що є необхідною умовою застосування правил статті 192 СК. Водночас, обставини, на які посилається позивач (перебування у цивільному шлюбі, наявність на утриманні неповнолітньої дитини) існували на час вирішення питання про стягнення аліментів на відповідачку, а тому не призводять до виникнення у ОСОБА_1 права на зменшення розміру аліментів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та задовольнити його позов. Апелянт посилався на відсутність у нього постійної роботи, наявність права на стягнення аліментів з повнолітньої доньки. При цьому суд не врахував правила статей 189 СК, не перевірив обставини за статтею 182 СК, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, та послався на рішення, ухвалене Новобузьким районним судом Львівської (а не Миколаївської) області.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, наголошувала на відсутності підстав для зменшення розміру аліментів. 
В судове засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась. Справу розглянуто за участю позивача ОСОБА_1 його представника – адвоката Ляшка М.Д. та представника відповідачки - адвоката Довгополого О.Б.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного. 
Спірні правовідносини, а саме право повнолітньої доньки (сина) на утримання батьків при продовженні навчання, а також право платника та отримувача аліментів на зменшення, збільшення аліментів або звільнення від їх сплати, врегульоване нормами сімейного та процесуального законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 199 СК, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. 
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вон а не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Пунктом 20 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ( далі – Постанова №3) роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків (статті 200 СК).
До відносин між батьками і повнолітніми дочкою (сином) щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 СК.
Правилами статті 192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Загальні правила процесуального законодавства також передбачають, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (частина 4 статті 273 ЦПК).
Отже, аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, в тому числі і щодо повнолітніх донь (сина) не вважається незмінним, зокрема, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійні (або у сукупності) підстави для зменшення розміру аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , 2000 року народження, є донькою ОСОБА_1 та з 2019 року навчається у вищому учбовому закладі.
Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у зв`язку з продовженням донькою навчання в розмірі 3000 грн., починаючим з 9 грудня 2019 року і до закінчення навчання до 30 червня 2024 року, але не довше ніж до досягнення нею віку 23 років (а.с.89).
3 квітня 2020 року за виконавчим листом, виданим на підставі судового рішення, відкрито виконавче провадження №61705437 (а.с.7).
Станом на липень 2020 року заборгованість зі сплати аліментів складає 20 225,81 грн. (а.с.8).
ОСОБА_1 проживає однією сім`єю з ОСОБА_3 , 1986 року народження, та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-10, 13).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на обставини, що дають йому право на зменшення розміру аліментів за статтею 192 СК, посилався на те, що він має іншу родину, утримує неповнолітню доньку та не має постійної роботи та стабільного доходу.
Проте позивач зазначав, що сімейні стосунки з ОСОБА_3 він відновив з 2013 року, а донька ОСОБА_6 перебуває на його утриманні з часу народження (2009 рік).
Жодних обставин, які би виникли або змінились після визначення судом розміру аліментів на повнолітню доньку ОСОБА_7 , позивач у позовній заяві не зазначав та відповідними доказами не доводив.
Відсутні в матеріалах справи і відомості про період та місце роботи ОСОБА_1 , або набуття ним у встановленому законом порядку статусу безробітного.
У позовній заяві ОСОБА_1 взагалі не посилається на те, що втрата роботи сталась після ухвалення судового рішення від 21 лютого 2020 року і що саме це призвело до зміним матеріального становища. 
Встановивши обставини справи, дослідивши надані докази та вірно застосувавши положення сімейного законодавства, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що підстави, на які посилається ОСОБА_1 , не відповідають умовам застосування правил статті 192 СК, а тому не можуть бути достатніми для зміни розміру аліментів за цією нормою.
В апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 додатково наголошував, що він має зобов`язання щодо утримання неповнолітньої доньки, не має постійного доходу, а тому розмір аліментів на повнолітню доньку не відповідає його дійсним доходам від випадкових заробітків. 
Тобто ОСОБА_1 фактично заявлено про невідповідність визначеного судом розміру аліментів його дійсним доходам. Такий розмір – 3000 грн. щомісячно позивач вважає непосильним для себе тягарем.
Проте ці обставини, які відповідно до статті 182 СК впливають на розмір аліментів, могли бути підставою перегляду рішення суду від 21 лютого 2020 року в апеляційному порядку. 
Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 в установленому законом порядку не оскаржував. 
Право на оскарження судового рішення про стягнення аліментів з урахуванням положень статті 182 СК, а також право на зменшення розміру аліментів за статтею 192 СК не є альтернативними способами захисту інтересів платника аліментів та застосовуються з урахуванням конкретних обставин та часу їх виникнення.
Обов`язковою умовою для застосування положень статті 192 СК, за якою звернувся до суду ОСОБА_1 , є зміни матеріального та сімейного становища платника аліментів, які виникли після судового рішення про стягнення аліментів у певному розмірі.
Доказів зміни матеріального та/або сімейного становища ОСОБА_1 не надав ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду. Тому сама по собі наявність обставин, передбачених статтями 182, 189 СК (без встановлення часу їх виникнення) не має правового значення для можливості застосування механізму статті 192 СК.
Не можуть свідчити про незаконність судового рішення і посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не вирішив його вимогу про зміну способу стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми на частку.
Насамперед, умови застосування статті 192 СК є незмінними для будь-яких вимог платника аліментів, а, крім того, за змістом частини 3 статті 181 СК право вибору способу стягнення аліментів належить одержувачу аліментів.
Не впливає на законність висновків суду і описка, допущена у назві суду (Львівської області, замість Миколаївської області), яка може бути усунута судом першої інстанції за правилами статті 269 ЦПК.
Отже, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції положень сімейного законодавства є непереконливими.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які би спростовували висновки суду чи доводили би порушення ним норм сімейного та процесуального законодавства, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення та задоволення позову про зменшення розміру аліментів.
Керуючись статями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова
Судді:                                                В.В.Коломієць 
Н.О.Шаманська

-------------------------------
повну постанову складено 1 квітня 2021 року