ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1253/21 Справа № 203/1408/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:
В квітні 2020 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2  про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди — відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року по справі №203/1408/20 та постановити нове рішення в якому задовольнити позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди в повному обсязі. 
У відзиві ФОП ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2020 року між ОСОБА_1 , як замовником та ТОВ «Туристична компанія «Апекс Тур», як туроператором, від імені якого за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Мережа відпочинку «Поїхали з нами», від імені якого за рахунок та за дорученням якого на підставі субагентського договору діє ФОП ОСОБА_2 , було укладено договір на туристичне обслуговування №К353/20012201.
Відповідно до п.1.1.1 договору туроператор відповідно до заявки, поданої замовником через турсубагента та турагента, за плату зобов`язується забезпечити надання замовнику та/або туристам туристичні послуги. До вартості туристичних послуг за цим договором також входять послуги з бронювання та підбору туру і надання інформації щодо турів, які турсубагент надає замовнику.
Згідно п.2.1.1.-2.1.3 договору туроператор зобов`язується надати замовнику через турсубагента або турагента інформацію, передбачену чинним законодавством України. Забезпечити бронювання та надання туристичних послуг відповідно до заявки. Оформити та передати через турсубагента (турагента) замовнику або туристам всі необхідні для подорожі документи, відповідно до заявки.
Відповідно до додатку №1 до договору позивачкою було замовлено послуги із відпочинку в Республіці Домінікана (Пунта Кана) в період з 02.02.2020 року по 15.02.2020 року, з розміщенням в номері категорії JUNIOR SUITE готелю GRAND PALLADIUM BAVARO SUITES RESPRT & SPA 5*****, вид на море – ні.
З наданих до відзиву підтвердження бронювання та ваучерів, авіаквитків вбачається, що відповідно до договору та заявки позивачки туроператором було заброньовано номер у обраному готелі, відповідної категорії в період відпочинку. Також в подальшому було забезпечено переліт до місця відпочинку та в зворотному напрямку, забезпечено поселення в готелі у номері відповідної категорії.
Як вбачається з матеріалів справи, договір на туристичне обслуговування №К353/20012201 від 22.01.2020 року з додатками не містить застережень щодо поселення позивачки в конкретному номері готелю, біля басейну, неподалік від океану та з видом на останній.
Також, з повідомлення готельного гіду та квитанції яка міститься у відзиві на позовну заяву вбачається, що кошти в сумі 180 доларів США позивачкою було сплачено, внаслідок поселення до номеру вищої категорії SUPERIOR JUNIOR SUITE, замість обраного номеру категорії JUNIOR SUITE, що було викликано її власним бажанням, а не внаслідок порушення умов договору відповідачем.
Окрім цього, суд першої інстанції доречно врахував та зазначив наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про туризм» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і виконавцем.
Згідно зі ст.20 Закону України «Про туризм» за договором про туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.
Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.
Договір на туристичне обслуговування може передбачати компенсацію у разі спричинення шкоди туристу невиконанням або неналежним виконанням туристичних послуг, включених до туристичного продукту, відповідно до міжнародних конвенцій, що регламентують надання таких послуг.
Права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.
Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну туриста, встановлюється законом, якщо договором на туристичне обслуговування не передбачена більша відповідальність туроператора.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.
Згідно зі ст.32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.
Статтею 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Агентські відносини регулюються главою 31 ГК України, відповідно до ст.297 ГК України якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст.653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням умов договору однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору.
За змістом наведених вище положень законодавства майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.
Також, судом першої інстанції було встановлено, що договір на туристичне обслуговування від 22.01.2020 року №К353/20012201 ОСОБА_1 укладено з ТОВ «Туристична компанія «Апекс Тур», як туроператором, від імені якого за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Мережа відпочинку «Поїхали з нами», від імені якого за рахунок та за дорученням якого на підставі субагентського договору діє ФОП ОСОБА_2 .
Відповідно до п.4.3 субагентського договору №353 від 05.03.2018 року, укладеному між ТОВ «Мережа відпочинку «Поїхали з нами» та ФОП ОСОБА_2 кошти за вказаним договором були перераховані на рахунок турагента та в подальшому туроператора.
Відповідно до умов договору на туристичне обслуговування від 22.01.2020 року №К353/20012201 за неналежне виконання умов останнього передбачена відповідальність саме туроператора, яким є ТОВ «Туристична компанія «Апекс Тур».
Отже, з огляду на вищевикладене колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме туроператор за наявності підстав повинен нести відповідальність за невиконання умов договору про надання туристичних послуг у спірних правовідносинах, а тому відповідач по даній справі є неналежним.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, недоведеними належними доказами та пред`явлені до неналежного відповідача. 
Приведенні ОСОБА_1 доводи в апеляційній скарзі не свідчать про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, всі права та обов`язки з договору на туристичне обслуговування №К353/200122-1 від 22.01.2020 року згідно ч. 1 ст. 1000 ЦК України виникають саме з ТОВ “Туристична компанія “Анекс ТУР”, а не відповідачем ФОП ОСОБА_2 №К353/200122-1 від 22.01.2020 року.
Отже, належним відповідачем у даній справі є саме ТОВ “Туристична компанія “Анекс Тур”, яке є стороною договору на туристичне обслуговування .
Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту неналежного виконання відповідачем або ТОВ “Туристична компанія “Анекс ТУР” умов договору на туристичне обслуговування №К353/200122-1 від 22.01.2020 року.
Твердження апелянта, що відповідачем йому спричинена моральна шкода, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції при розгляді зазначеної заяви було досліджено всі надані сторонами докази та правильно застосовано й дотримано норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм законодавства України не відповідають обставинам справи та не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-
       
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова