КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 752/15449/18                                            Головуючий 1 інстанція -Плахотнюк К.Г.   
Провадження № 22-ц/824/3274/2021                       Доповідач 2 інстанція    - Суханова  Є.М.

 
                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
 
20 січня 2021  року                                                                     м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в  цивільних справах:
 
        головуючого судді:                Суханової Є.М.,
суддів:                                     Сержанюка А.С., Гуля В.В.,
за участю секретаря:             Карпенка В.Р.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділ громадянства , Імміграції, реєстрації фізичних осіб в Голосіївському районі міста Києва Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
 
                                     ВСТАНОВИЛА:
У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою - АДРЕСА_1 з 23.02.2017 року. 
  Вказала, що  на житловій площі зазначеного будинку зареєстровано проживання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які ніколи в будинку не проживали та не проживають, в будинку відсутні їх особисті речі. 
Будь-яких перешкод у проживанні зазначеним особам у будинку не чинила, їх місцезнахлдження їй невідоме. 
Факт реєстрації відповідачів в її будинку, створює для неї перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном.
 Просила  визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування належним їй на праві приватної власності житловим будинком за адресою - АДРЕСА_1 .
Рішенням  Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб в Голосіївському районі м. Києва Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -  задоволено.
Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у приватному будинку за адресою - АДРЕСА_1 .
Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у приватному будинку за адресою - АДРЕСА_1 .
Додатковим  рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділ громадянства імміграції, реєстрації фізичних осіб в Голосіївському районі міста Києва Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.
Знято з реєстрації за адресою - АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .
Знято з реєстрації за адресою - АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції  відповідач - апелянт  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаються на те, що судом  першої інстанції не взято до уваги, те, що 25/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 належить йому на підставі договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою 18 квітня 1998 року за №6-864.
Вказує, що жодних документів які б слугували передачею права власності на 25/100 будинку позивачу по справі ОСОБА_2 ним особисто не підписувалися.
Окрім того, зазначив, що ніяких повноважень щодо представництва своїх інтересів, в суді щодо подачі заяв від його імені  представнику ОСОБА_4 не надавав, так як є інвалідом третьої групи та перебуває на лікуванні у психіатричному лікувально-діагностичному відділенні «Епілепсія» Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» в м. Києві, а тому вважає, що дії представника ОСОБА_4 вчинені проти його інтересів.
Просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року в частині позову до  ОСОБА_1  скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині відмовити ОСОБА_2  про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в повному обсязі.
         Заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
         Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
        За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
   Судом першої  та апеляційної інстанції було встановлено, щопозивачка ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.02.2017 року за № 19205260 (а.с.19).
Згідно довідки по формі №3, виданої 16.12.2015 року КК Центр комунального сервісу, на житловій площі будинку за адресою - АДРЕСА_1 зареєстровані: власник ОСОБА_2 , син власника ОСОБА_5 , колишній чоловік власника ОСОБА_6 , онук власника ОСОБА_7 (а.с.20).
Згідно  витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою - АДРЕСА_1 (приватний будинок) станом на 08.05.2018 року зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.24).
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб в Голосіївському районі м. Києва Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у справі визнали зазначені позивачкою підстави для позову, про що повідомили суд першої інстанції, відповідно відсутні підстави для з`ясування обставин у справі та перевіркою їх доказами.
З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Так, відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона  здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, 
Відповідно до ст. 317 ЦК України, передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
З матеріалів вбачається, що позов позивача обґрунтований тим, що вона не давала згоди на реєстрацію місця проживання відповідачів на житловій площі належного їй житлового будинку, а також про непроживання відповідачів у спірному будинку з моменту реєстрації.
Крім того, встановлено, що підстави позову визнані відповідачами по справі   ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджено їх же заявами від 09.01.2019 року  та 29.01.2019 року відповідно (а.с.29,34).
Заява ОСОБА_1 про визнання позову, надіслана останнім на адресу суду поштою, а заява ОСОБА_3 була подана безпосередньо до канцелярії суду.
В ході розгляду справи в судді апеляційної інстанції було встановлено, що   позивач  ОСОБА_2 , є власником будинку по АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надано  Витяг з Державного реєстру речових прав  на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19205260 від 23.02.2017 року.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Колегія суддів, не бере до уваги посилання апелянта, щодо тієї обставини, що представником за довіреністю ОСОБА_4 діяв всупереч інтересів апелянта, оскільки довіреність, начебто, видана у 2015 році з іншою метою, докази дії ОСОБА_4 всупереч інтересів апелянта відсутні, адже довіреність є дійсною та факт її надання не оспорюєтсься самим ОСОБА_1 (а.с 35)
 Натомість, колегія суддів звертає свою увагу на те, що заява   ОСОБА_3 про визнання позову подана безпосередньо до канцелярії суду, що свідчить про те, що особу ОСОБА_3 встановлено та дану заяву подано належною особою,. жодного порушення права відповідача - 2 не відбулось.
Колегія суддів, ставиться критично, щодо довідки про стан здоров`я, датовану 26.07.2019 року, тобто про своє перебування на лікуванні вже після постановлення оскаржуваного рішення через 6 місяців. Крім того вказана довідка не містить вихідного номеру, що ставить під сумнів її достовірність.
Як було  встановлено судом першої інстанції, що відповідачі ніколи не проживали у житлову будинку за адресою  АДРЕСА_1 ,  а отже  відсутній момент для обліку 6 - ти місяців з моменту не проживання відповідача - апелянта за місцем реєстації.
Колегія суддів, вважає, що оскільки сторонами були визнані всі істотні умови позову про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, тому оскаржуване рішення суду, повністю відповідає обставинам справи, які судом першої інстанції встановлені відповідно до чинного законодавства.
 Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановив фактичні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
 Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

                                                     ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу    ОСОБА_1 залишити без задоволення.
        Рішення  Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

             Головуючий:                                        Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                  А.С. Сержанюк
                                                                                 В.В. Гуль