Справа № 308/5417/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

16.02.2021                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Лазара Й.Й., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

                                                                в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, зі сплатою судового збору в розмірі 420,40 грн на підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно постанови, 29 травня 2020 року, о 03 год. 15 хв. у м. Ужгороді, по вул. Собранецькій, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння,  чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Драгер», у присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Також у протоколі не зазначено які саме ознаки сп`яніння були наявні та на підставі чого була здійснена зупинка автомобіля. Вказує і на те, що не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, оскільки судова повістка йому не направлялась, також копія постанови йому направлена не була, а отримав апелянт копію оскаржуваної постанови лише 19.11.2020. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника – адвоката Лазара Й. Й., які підтримали клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Приймаючи рішення про поновлення пропущеного на оскарження судового рішення строку апеляційний суд бере до уваги такі факти та обставини.

Так, із матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувся і судове рішення прийнято без участі ОСОБА_1 .. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а також із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП трьохденний строк вручена чи направлена копія оскаржуваної постанови від 20.08.2020. Тому, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про те, що причини пропуску строку на оскарження судового рішення, є слушними, такими, що не спростовані наявними у матеріалах справи доказами.

У зв`язку з наведеним, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, копія постанови йому направлялась, а він її отримав лише 19.11.2020, заслуговують на увагу.

Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу – поважними, у зв`язку з чим, строк на апеляційне оскарження поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке. 

Апеляційний суд, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП. 

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання  ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 393508, 29 травня 2020 року о 03 год 15 хв у м. Ужгороді по вул. Собранецькій, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ауді А6», д. н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги, передбачені п. 2.5 ПДР України, що тягне настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що такий складено у присутності двох свідків – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений, його копію отримав, внесені відомості щодо його особи – правильні, у поясненнях зазначив, що змушений був сісти за кермо в стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з сімейними обставинами (а. с. 2). 

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння вбачається, що такий проведено за допомогою приладу «Drager» у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з виявленими у гр. ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), - результат огляду - 1, 62 % проміле (а. с. 3), що також підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою тестування на алкоголь (а. с. 1). Разом із тим, із Акту огляду та роздруківки тестування вбачається, що такі підписані ОСОБА_1 , який будь-яких застережень щодо процедури проходження тестування та результатів тестування не подавав.

З наявного в матеріалах справи відеозапису із місця події убачається факт добровільного проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, у результаті якого в ОСОБА_1 виявлено 1,62 % проміле. Також із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 визнав факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і результатів тестування не оспорював та не наполягав на проходженні огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я (а. с. 4).

З рапорту поліцейського Гоги Т. В. убачається, що при складанні ним щодо ОСОБА_1 протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП помилково зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 ПДР, оскільки вірним є п. 2.9 «а» ПДР (а. с. 5). 

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. 

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський ОСОБА_5 був упереджений при проведенні огляду та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту в ході апеляційного розгляду справи. 

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський ОСОБА_5 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень. 

Крім того, під час апеляційного розгляду справи не встановлено й даних про те, що в громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були залучені в якості свідків проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння та складанні щодо нього протоколу, були підстави для обмови ОСОБА_1 , – такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано й на такі не посилалася сторона захисту в ході апеляційного розгляду справи. 

Не встановлено в ході апеляційного розгляду й будь-яких фактів примусу чи незаконних методів з боку працівників поліції щодо ОСОБА_1 , які призвели до примусового проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також підпису протоколу, акту огляду та роздруківки тестування. 

Доводи апеляційної скарги про незаконність постанови апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище. 

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на огляд із метою виявлення стану сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, - апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі будь-яким чином не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» ПДР – керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і в свою чергу, не свідчать про відсутність події та в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до п. 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейський зобов`язаний направити водія у заклад охорони здоров`я на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, однак із матеріалів справи, у тому числі й відеозапису із місця події, не вбачається, що ОСОБА_1 не погоджувався із результатами огляду на стан сп`яніння та наполягав на проходженні такого огляду в закладі охорони здоров`я, що в свою чергу свідчить про те, що поліцейський ОСОБА_5 не зобов`язаний був направляти ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я. 

Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі не зазначено, які саме ознаки сп`яніння були наявні та на підставі чого була здійснена зупинка автомобіля, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння у зазначені в протоколі час та місці, тобто порушення ним вимог, передбачених п. 2.9 ПДР. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, береться до уваги те, що ОСОБА_1 не заперечувався факт керування транспортним засобом, у тому числі й у стані алкогольного сп`яніння, а складений щодо ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в такому зазначені всі необхідні й достатні відомості (дані), передбачені цією нормою, і при цьому, ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 яких було проведено його огляд (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), зазначено в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних засобів.

Як такі, що не свідчать про відсутність події та в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а також не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови щодо ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що: відповідно до вимог чинного КУпАП розгляд справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для скасування судового рішення; факт розгляду судом першої інстанції справи без участі ОСОБА_1 враховано апеляційним судом як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. При оцінці доводів у цій частині, апеляційний суд також зазначає, що ці доводи у даному випадку не є підставою для скасування постанови судді, оскільки за наявної сукупності наведених доказів, відсутність   ОСОБА_1 у судовому засіданні ніяк не вплинула на доведеність його вини у вчиненні правопорушень та на законність накладення на нього адміністративного стягнення. 

Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. 

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу – без задоволення. 

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків, стороною захисту не заявлялось.

       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                            П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя І. В. Стан