ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 	 	

 	 	

Номер провадження: 33/821/51/21	Головуючий по І інстанції Смоляр О.А. 	
Справа № 707/2417/18 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП   	Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М.О. 	

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 р.                                                                                             м. Черкаси

     Суддя Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського  районного суду Черкаської області від 07 грудня 2018 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, та позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, постановлено стягнути судовий збір на користь держави в сумі 384,20 грн.,

                                                        встановив :

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 04.11.2018 року о 09год. 30хв. по вул. Сумгаїтська, 69, в м. Черкаси, керував автомобілем марки «Опель Омега», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 07.12.2018 року, скасувати її та постановити нове рішення, відповідно до якого застосувати  до нього адміністративне стягнення  у вигляді попередження.
Вказує, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки він не був присутнім під час розгляду справи, а копію постанови фактично отримав лише 22.12.2020 року.  Тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
По суті апеляційних вимог вказує, що постанова суду першої інстанції є  незаконною, оскільки судом під час прийняття рішення не  були враховані  всі фактичні обставини справи, а його відсутність під час розгляду справи позбавила права обвинуваченого на захист своїх прав.
Крім того, вказує скаржник, судом не враховано, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом після складення протоколу та ввели його в оману щодо ступеню відповідальності за відмову від проходження тесту.
При перегляді справи просив врахувати, що на його утриманні знаходиться мати пенсійного віку, яка потребує постійного лікування, що впливає на матеріальний стан сім`ї.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім у суді під час розгляду справи відносно нього. Враховуючи, що копію даної постанови ОСОБА_1 отримав згідно розписки  22.12.2020 року, вважаю справедливим визнати названі скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними, а також вбачаю необхідним його поновити.
По суті апеляційної скарги вважаю наступне.
Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.
Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, що підтвердилось й в суді апеляційної інстанції.
  При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ                                     №106038 підставою огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 стало те, що поліцейський виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, чіткий запах алкоголю з ротової порожнини.
Відповідно до п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
З протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння (а.с.2). У суду не було обґрунтованих підстав ставити покази цих свідків під сумнів.  
Крім того, факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується і письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , де обвинувачений власноруч зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння як на приладі Драгер так і у лікаря (а.с.1). 
Твердження ОСОБА_1 про те, що працівники поліції ввели його в оману щодо ступеню відповідальності за відмову від проходження тесту, суддя апеляційного суду відхиляє, вбачаючи їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинені дії обвинуваченим.
Стосовно доводів апелянта про те, що постанова була ухвалена судом першої інстанції за його відсутності, суд апеляційної інстанції не вбачає це істотною підставою для скасування рішення, яке по суті є вірним і справедливим.
Клопотання обвинуваченого щодо застосування до нього адміністративної відповідальності у вигляді попередження, суддя апеляційного суду відхиляє, вбачаючи його таким, що не може вказувати на малозначність вчиненого обвинуваченим діяння, враховуючи його значну суспільну шкідливість.
Будь-які інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б об`єктивно могли спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
Виходячи з цього, дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані вірно. Стосовно виду і розміру стягнення суддя апеляційного суду вбачає, що суд першої інстанції належно і обґрунтовано застосував до обвинуваченого стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами згідно з санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону України від 07.07.2016 р. № 1446-VIII.
Таким чином, суд вважає, що факт відмови обвинуваченого від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння був зафіксований у законний спосіб, рішення суду першої інстанції є справедливим, й суд не вбачає підстав для його скасування.
Тому, керуючись ст. 247, 294  КУпАП, суддя,  

                                                           постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 07.12.2018 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  залишити без задоволення.  
Постанову Черкаського  районного суду Черкаської області від 07 грудня 2018 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                                       М.О. Ятченко