П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8710/20	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді:  Димерлія О.О.
суддів: Єщенка О.В. ,  Танасогло Т.М. 
за участю секретаря – Пономарьової Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року по справі №420/8710/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про скасування наказу №1075 о/с від 10.08.2020 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 10000 грн.,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд: 
- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1075 о/с від 10.08.2020 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Великомихайлівского відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30.07.2020р. на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області генерала поліції Беха О.В. ним подано рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 10.08.2020р. Однак, 10.08.2020р. ОСОБА_1 складено рапорт з проханням не розглядати рапорт про його звільнення. До того ж, позивач наголошує, що у період з 31.07.2020р. по 06.08.2020р. він перебував на лікарняному. Зі спірним наказом від 10.08.2020р. №1075 ОСОБА_1 ознайомлений 17.08.2020р. Окрім того, за час проходження служби зарекомендував себе з позитивного боку. Між тим, позивач зазначає, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей. На думку позивача, ГУНП в Одеській області порушено вимоги п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки в трудовій книжці не вказано причину звільнення та відсутнє формулювання чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Незаконне звільнення спричинило тяжкі моральні страждання позивача, призвело до скрутного матеріального стану. 
Не погоджуючись з позовною заявою ОСОБА_1 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області до суду подано письмовий відзив, у якому зазначено, що рапорт з проханням не розглядати раніше поданий ним рапорт про звільнення за власним бажанням з органів НПУ від 30.07.2020р. до управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області надійшов лише 14.08.2020р., тобто після прийняття спірного наказу від 10.08.2020р. №1075 про звільнення ОСОБА_1 . Між тим, на думку відповідача, реєстрація рапорту позивача від 10.08.2020р. щодо відкликання попереднього рапорту про звільнення зі служби в поліції (від 30.07.2020р.) жодним чином не могла вплинути на розгляд рапорту, оскільки наказом від 10.08.2020р. позивача звільнено з 10.08.2020р. До того ж, у рапорті про звільнення від 30.07.2020р. ОСОБА_1 зазначив, що вважає свій стан здоров`я задовільним і від проходження ВЛК відмовляється. Відповідач стверджував, що на момент звільнення позивач не перебував на лікарняному. Також, відповідач наголошував на тому, що позивач не вжив жодних дій з метою отримання трудової книжки та військового квитка не зважаючи на його повідомлення про необхідність та місце отримання вказаних документів. Крім того, ГУНП в Одеській області вказано, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та високого почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції. Відповідач також зазначав, що ОСОБА_1 не обґрунтовано у чому саме полягає невідповідність та які саме зміни повинно внести ГУНП в Одеській області в трудову книжку до запису про звільнення. Оскільки позовна вимога ОСОБА_1 щодо поновлення на роботі є необґрунтованою, інші вимоги також задоволенню не підлягають з огляду на те, що вони є похідними від основної.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2020р. позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1075 о/с від 10 серпня 2020 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 11 серпня 2020 року.
Присуджено до стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу       за період з       11 серпня 2020 року по 28 грудня 2020 року у розмірі 49 808,01 грн. (без урахування обов`язкових відрахувань).
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково суд першої інстанції вказав, що на момент подання рапорту від 10.08.2020 року про відкликання рапорту від 30.07.2020 року позивача не було ознайомлено з оскаржуваним наказом про звільнення від 10.08.2020 року, рапорт про відкликання рапорту про звільнення подано 10.08.2020 року до Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, безпосереднього начальника позивача, 10.08.2020 року вважається останнім робочим днем позивача, а тому позивачем дотримано умови попередження роботодавця про залишення на службі, а саме надано рапорт про відкликання рапорту про звільнення у встановлений законом строк. Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 10.08.2020 року № 1075 о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням. Оскільки судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 10.08.2020 року № 1075 о/с «По особовому складу», суд дійшов висновку про необхідність також задоволення позовних вимог  про поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 11.08.2020 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не наведено доводів, не надано належних та допустимих доказів наявності такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.
Не погоджуючись з рішенням окружного адміністративного суду в частині задоволених позовних вимог Головним управлінням Національної поліції в Одеській області подано апеляційну скаргу в якій зазначено, що викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим останній просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному у період з 31.07.2020р. по 06.08.2020р. Однак, 06 серпня та 07 серпня 2020р. є робочими днями протягом яких ОСОБА_1 міг подати рапорт про відкликання рапорту щодо звільнення, а не в день звільнення. Також, відповідач наголошує, що повноваженнями стосовно прийому на службу, звільнення зі служби наділений начальник Головного управлення Національної поліції в Одеській області, та в жодному разі не начальник Великомихайлівського відділення поліції.
Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом ОСОБА_1 до суду подано відзив на апеляційну скаргу у якому позивач вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки положеннями чинного законодавства установлено період протягом якого можливо подати рапорт щодо відкликання рапорту про звільнення – два тижні. Також, позивач стверджує, що обидва рапорти подавались до Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. Крім того, позивач наголошує, що рапорт про відкликання рапорту щодо звільнення подано в останній день служби, тобто 10.08.2020р.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.
Зокрема, колегію суддів установлено, що поліцейським сектору реагування патрульної поліції №1 Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управлення Національної поліції в Одеській області старшим сержантом поліції Горбаничем В`ячеславом Юрійовичем на ім`я начальника Головного управлення Національної поліції в Одеській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_2 подано рапорт від 30.07.2020р. про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 10.08.2020р.
Однак, 10.08.2020р. поліцейським сектору реагування патрульної поліції №1 Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управлення Національної поліції в Одеській області старшим сержантом поліції Горбаничем В`ячеславом Юрійовичем на ім`я Головного управлення Національної поліції в Одеській області генерала поліції третього рангу Бех О.В. подано рапорт, у якому викладено прохання не розглядати раніше поданий рапорт про звільнення.
05.08.2020р. т.в.о. начальника Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_3 складено подання щодо звільнення з поліції відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управлення Національної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . 
Відповідно до висновку старших начальників від 06.08.2020р. старший сержант поліції ОСОБА_1 поліцейський сектору реагування патрульної поліції №1 Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управлення Національної поліції в Одеській області підлягає звільненню за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Також, начальником ГУНП в Одеській області генералом поліції третього рангу Бех О. по поданню прийнято рішення від 10.08.2020р., яким звільнено старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейський сектору реагування патрульної поліції №1 Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управлення Національної поліції в Одеській області за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
На підставі рапорту ОСОБА_1 від 30.07.2020р. та подання начальника Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управлення Національної поліції в Одеській області від 05.08.2020р., Головним управленням Національної поліції в Одеській області винесено наказ від 10.08.2020р. №1075 о/с, яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейський сектору реагування патрульної поліції №1 Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управлення Національної поліції в Одеській області відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) з 10.08.2020р.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію», відповідно до п.7 ч.1 ст.77 якого поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.
Згідно із ч.ч.2, 3 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Більш детального урегулювання питання звільнення за власним бажанням Закон України «Про Національну поліцію»  не визначено.
Отже, з аналізу положень Закону України «Про Національну поліцію» убачається, що вказаним нормативно-правовим актом не урегульовано процедуру та порядок звільнення особи за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника визначено статтею 38 Кодексу Законів про працю України, відповідно до якої працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Із системного аналізу вищезазначених норм права убачається, що необхідною умовою для розірвання трудового договору за ініціативою працівника (за власним бажанням) є повідомлення роботодавця за два тижні, а звільнення роботодавцем працівника до закінчення вказаного терміну є можливим лише у конкретно визначених випадках.
Поряд з цим, законодавець також вказує на можливість продовження працівником трудової діяльності після закінчення строку попередження за умови, коли працівник продовжував виконувати свої трудові обов`язки.
Також, наведеними положеннями законодавства України працівнику надається безумовне право на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням.
Як установлено судом та зазначено вище, у поданому позивачем рапорті від 30.07.2020р. ОСОБА_1 зазначено про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 10.08.2020р.
Отже, з урахуванням положень ч.2 та ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» 10.08.2020 року позивач перебував на службі.
З матеріалів справи убачається, що 10.08.2020р. (в останній день служби) ОСОБА_1 подано рапорт, в якому позивач просив не розглядати рапорт щодо звільнення зі служби.
Таким чином, враховуючи наявність волевиявлення ОСОБА_1 щодо бажання продовжити службу в лавах Національної поліції, яке реалізовано шляхом подання відповідного рапорту в останній день перебування на службі, у якому викладено прохання не розглядати попередній рапорт щодо звільнення зі служби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача.
Колегія суддів зазначає, що звільнення працівника з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення і тягне за собою відновлення порушених прав працівника.
  Зважаючи на встановлення окружним адміністративним судом порушення відповідачем порядку звільнення позивача, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок щодо протиправності та необхідності скасування спірного Наказу від 10.08.2020р. №1075.
При цьому, на думку суду, є необґрунтованими, як на підставу законного звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , посилання Головного управління Національної поліції в Одеській області на те, що рапорт з проханням не розглядати раніше поданий ним рапорт про звільнення за власним бажанням з органів НПУ від 30.07.2020р. до управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області надійшов лише 14.08.2020р., тобто після прийняття спірного наказу від 10.08.2020р. №1075 про звільнення ОСОБА_1 , з урахуванням наступного.
Зокрема, з матеріалів справи убачається, що відповідно до штемпелю вхідної кореспонденції вищеозначений рапорт до органу поліції Горбаничем В.Ю. подано 10.08.2020р., тобто в останній день служби.
Не є юридично спроможними також посилання відповідача на те, що рапорт про відкликання рапорту про звільнення ОСОБА_1 безпідставно подано до Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управлення Національної поліції в Одеській області, оскільки положення чинного законодавства не перешкоджають відкликати заяву про звільнення за власним бажанням в обраний позивачем спосіб.
Крім того, колегія суддів зазначає, що правильність розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є предметом оскарження апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Одеській області, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції оцінка вказаному питанню не надається.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року по справі №420/8710/20 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії   судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено та підписано суддями 05 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.