ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1129/21 Справа № 213/1099/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/1099/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С. 

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. у місті Кривому РозіДніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. 
В обґрунтування позову посилається на те, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2011 року по січень 2014 року, є батьками двох малолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку щодо виховання дітей, протягом чотирьох останніх років жодного разу з доньками не бачився, не виявляє батьківської турботи, не цікавиться їх навчанням, втратив будь-який інтерес до їхнього життя.
Просила суд: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачем ОСОБА_2 надано заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності (а.с. 24).
Згідно рішення Виконкому Інгулецької районної у місті ради від 20.11.2019 року №340, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітніх доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.79-80,83).
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітніх доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, кожної окремо, починаючи з 28.03.2019 року і до досягнення дітьми повнолітнього віку.
На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галач Т.А., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині стягнення аліментів та відмовити в позовних вимогах про позбавлення батьківських прав.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено без участі відповідача ОСОБА_2 , який про існування рішення суду дізнався після отримання від державного виконавця повідомлення про наявність заборгованості за аліментами, та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази щодо правомірності позбавлення відповідача батьківських прав, а тому суд першої інстанції не повинен був приймати заяву про визнання позову, яка до того ж подана до суду у той час, коли відповідач перебував за межами України. Крім того, відповідач наголошує на тому, що заява була складена та підписана ним на прохання позивачки, яка запевняла, що це необхідно виключно для виїзду дітей за межі України, ще до відкриття провадження у справі, що не було враховано судом першої інстанції.
Також, відповідач вказує на те, що він не являється батьком малолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 (на теперішній час - ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на підставі заяви позивачки про відмову від позову, в якій вона зазначила, що відповідач не являється батьком її дітей. Посилаючись на те, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, відповідач просить закрити провадження в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка   ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якої діє адвокат  Гайдаш Є.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Галач Т.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Губаря А.Л., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.  
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується дітьми, їх вихованням не займається, не цікавиться дозвіллям, здоров`ям, не надає утримання, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, надавши заяву про визнання позову.
При цьому, судом враховано вимоги ч. 3 ст. 166 СК України та вирішено питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей., розмір яких визначено на рівні 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача  ОСОБА_2   обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, та про існування рішення суду дізнався після отримання від державного виконавця повідомлення про наявність заборгованості за аліментами.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. 
Згідно ж ч. 8 цієї статті днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як вбачається з матеріалів справи, судове повідомлення про призначення судового розгляду на 19 червня 2019 року та копія позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження у справі, які направлялися судом на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повернуто на адресу суду з відміткою «адресат не знайдений» (а.с. 40-41), інших відомостей щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи матеріали не містять.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги  щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 , без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9,10,11).
Відповідачем ОСОБА_2 надано заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності (а.с. 24).
Згідно рішення Виконкому Інгулецької районної у місті ради від 20.11.2019 року №340, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітніх доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.79-80,83).
Характеризуючи матеріали на відповідача ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні. 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Колегія суддів виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.
Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Колегія суддів виходить з того, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.
Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, відповідач ОСОБА_2 дійсно протягом тривалого часу не спілкується з малолітніми доньками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом зі своєю матір`ю - позивачкою у справі ОСОБА_1 .
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо свідомого та злісного ухилення відповідача ОСОБА_2 від участі у вихованні своїх малолітніх дітей та нехтування своїми батьківськими обов`язками, які є підставою для застосування щодо нього такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.. 
З урахуванням установлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей.
При цьому, колегія суддів бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).
Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. 
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки батька дітей, колегія суддів зауважує, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.
Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як роз`яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч.4 ст.19 СК обов`язковою є участь у справі органу опіки та піклування. 
Слід звернути увагу на те, що згідно з ч.6. ст.19 СК  України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, у зв`язку з чим колегія суддів не враховує Висновок виконкому Інгулецької районної у місті ради від 20.11.2019 року №340 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Отже, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги щодо позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей задоволенню не підлягають, з вищенаведених підстав.
Наявна ж в матеріалах справи нотаріально посвідчена заява відповідача ОСОБА_2 від 13 березня 2019 року про визнання позову у цивільній справі №213/1099/19 за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав (а.с. 24), не є підставою для задоволення позову, оскільки, згідно з положеннями ч. 4 ст. 206 ЦК України, у разі визання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, тоді як колегією суддів не встановлено законних підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Клопотання ж відповідача ОСОБА_2 щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей є безпідставним, оскільки таких позовних вимог ОСОБА_1 не заявляла, а питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей було вирішено судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 166 СК України, якою визначено, що, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, а у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів стягує з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 152,60 грн.
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, - задовольнити частково.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року- скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий: 

Судді: