ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1654/20	Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/254/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря —Боднар Р.В.
та сторін — апелянта ОСОБА_1 та його адвоката Тришак О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/1654/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 3 грудня 2020 року, ухваленого суддею Коротича І.А., повний текст рішення складено 8 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Лопушненської сільської ради Кременецького району Тернопільської області та Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог — Відділ у Кременецькому району Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання права власності на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:
       у серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Лопушненської сільської ради Кременецького району Тернопільської області та Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог — Відділ у Кременецькому району Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання права власності на земельну частку (пай).
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював у колгоспі «Ленінським шляхом» ( перейменованого в КСП «Горинь») водієм з 15.07. по 14.11.1986 року та з 16.03.1989 року по 20.03.1994 рік. 15 травня 1989 року був прийнятий в члени даного колгоспу на підставі протоколу № 2 засідання загальних зборів членів колгоспу «Ленінським шляхом» села В. Горянка Кременецького району Тернопільської області та відсутністю даних про виключення його із членів колгоспу, що підтверджується архівним витягом № 03-01/686 від 17.06.2020 року, виданого архівним відділом Кременецької РДА. 
       Роздержавлення і приватизація земель колгоспу «Горинь» розпочалась в 1995 році. 11 липня 1996 року на підставі рішення ради народних депутатів В. Горянської сільської ради було видано Державний акт на право колективної власності на землю та передано 1458 га землі.
       Відповідно до додатку № 1 «Список громадян-членів КСП» не був включений до даного списку осіб членів КСП, що мали право на земельну частку (пай) помилково, оскільки був членом КСП “Горинь”. 
       Вважає, що невнесення до зазначеного списку пайовиків особи, яка була членом колективного підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити його права на земельну частку у відповідності до Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року. 
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 3 грудня 2020 року в позові ОСОБА_1 до Лопушненської сільської ради Кременецького району Тернопільської області та Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог — Відділ у Кременецькому району Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання права власності на земельну частку (пай) розміром 2,74 умовних кадастрових гектара за рахунок земель КСП “Горинь”, що знаходиться на території колишньої Великогорянської сільської ради Кременецького району Тернопільської області — відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 3 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції неправомірно прийшов до висновку про те, що оскільки він не був включений до списку осіб, який додається до державного акту від 11.07.1996 року, тому не набув право на земельну частку (пай), відповідно до порядку встановленого п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ”, якою передбачено, що член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну ділянку (пай) з дня видачі цього акту, невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
       Вважає, що оскільки був звільнений з посади водія КСП “Горинь” 25 травня 1996 року, а процес формування загальної площі земель які передавались в колективну власність та списку членів КСП відбувалась з липня 1995 року по травень 1996 року і він в цей період ще перебував у трудових відносинах із колгоспом, тому на момент передачі земель у колективну власність КСП 11 липня 1996 року на підставі рішення народних депутатів Великогорянської сільської ради, набув права власності на земельний пай.
       
       Крім того, починаючи з 1989 року був членом КСП. Відомостей про його виключення із членів КСП в період з 17.07.1995 року по 11.07.1996 року судом не здобуто.
       Не заслуговує на увагу також твердження суду першої інстанції про те, що ним не дотримано вимог ст. 3 Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)” яка вказує, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
       Проте вимоги даної статті Закону застосовуються до осіб, які отримали відповідні сертифікати на право на земельну частку (пай) та виявили бажання самостійно обробляти свою землю шляхом виходу із колективної власності. Тобто, цей Закон регулював правовідносини щодо виділення земельних ділянок в натурі на місцевості членам КСП які отримали свою частку (пай) та бажали вийти зі складу КСП.
       В свою чергу предметом позову у справі яка розглядалася судом першої інстанції є якраз порушення його права щодо неотримання ним як членом КСП земельної ділянки (пай), а відтак відсутність відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай), наявність якого давало б можливість застосування Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)”.
       Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначило, що фактичне припинення працездатною особою роботи в недержавному сільськогосподарському підприємстві, звільнення з посади, перехід на іншу роботу є підставою вважати, що фактичний зв`язок з господарством припинений, так як особа в добровільному порядку залишила колектив, ніякої участі в його роботі не приймала, перейшла на роботу в інше підприємство (установу), а тому відсутні підстави вважати її членом колективу, з якого вона фактично вибула.
       Отже, оскільки на час видачі Державного акта на право колективної власності на землю КСП “Горинь” 11 липня 1996 року, апелянт уже не працював у даному підприємстві, відповідно не міг бути його членом, тому не набув права на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 “Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям”.
       Вважаємо законним та обґрунтованим висновок суду, про те, що оскільки ОСОБА_1 не вчиняв ніяких дій, направлених на включення до списку додатка до Державного акта на право колективної власності на земельну ділянку до проведення розпаювання, не наполягав на перепаюванні після його проведення, не надав суду доказів перебування в членах КСП “Горинь” станом на 11 липня 1996 року (дати видачі державного акту на землю), тому право на земельну частку (пай), відповідно до порядку встановленого законом, не набув.
       У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Тришак О.Г. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.
       Лопушненська сільська рада Кременецького району Тернопільської області подала заяву до суду про розгляд справи без участі їх представника.
       Представник відділу у Кременецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільської області не з`явився у судове засідання, проте був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, що підтверджується телефонограмою, складеною секретарем судового засідання Тернопільського апеляційного суду Боднар Р.В. від 9 лютого 2021 року. Клопотань про відкладення розгляду справи сторони не надали, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не вчинив ніяких дій направлених на включення до списку до Державного акта на право колективної власності на земельну ділянку до проведення розпаювання, не наполягав на перепаюванні після його проведення, не надав суду доказів перебування в членах КСП "Горинь" станом на 11 липня 1996 року (дата видачі Державного акту на землю).
       З такими висновками погоджується колегія суддів.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював водієм у колгоспі «Горинь» з 15.07.1986 по 14.11.1986 рік та з 16.03.1989 по 25.05.1996 року — день звільнення за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки-колгоспника серії НОМЕР_1 від 10 травня 1990 року та довідкою № 550 від 11.06.2020 року, виданої Лопушненською сільською радою, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював з 16.03.1989 по 20.03.1994 року і за цей період отримував трудодні (а.с. 6, 6 зворот, 69-74).
       Із архівного витягу з протоколу № 2 засідання загальних зборів членів колгоспу “Ленінським шляхом” від 15.05.1989 року ОСОБА_1 прийнятий в члени колгоспу. 
       25 березня 1992 року колгосп «Ленінським шляхом» перейменовано у колгосп «Горинь» (довідка № 551 від 11 червня 2020 року, виданої Лопушненською сільською радою) (а.с. 8).
       В документах архівного фонду колгоспу «Ленінським шляхом» села В. Горянка, в наявному протоколі загальних зборів та в протоколі засідань правління за 1994 рік даних про виключення з членів колгоспу або звільнення з роботи ОСОБА_1 немає (а.с.7).
       Із довідки № 03-01/687 від 17 червня 2020 року, виданої архівним відділом Кременецької РДА Тернопільської області слідує, що в документах архівного фонду № 206 колгоспу «Ленінським шляхом» села В. Горянка, в наявних протоколах загальних зборів та в протоколах засідань правління за 1989-1995 роки рішення про виключення з членів колгоспу або звільнення з роботи ОСОБА_1 немає (а.с.11).
       На підставі розпорядження сільського голови № 22 від 27 серпня 2013 року та згідно акту приймання-передачі № 1 від 28 серпня 2013 року, документи колгоспу «Горинь» було передано на тимчасове зберігання Великогорянській сільській раді, яка об`єдналася з Лопушненською сільською радою, згідно рішення № 454 від 10 серпня 2015 року “Про добровільне об`єднання територіальних громад” (довідка № 552 від 11 червня 2020 року, видана Лопушненською сільською радою) (а.с. 9).
       З довідки № 29-19-0.29-216/109-20 від 04 серпня 2020 року слідує, що у відділі у Кременецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області зберігається архівний екземпляр Державного акта на право колективної власності на землю серії ТР № 12 із списком членів КСП «Горинь». Земельна частка (пай) по КСП «Горинь» на території колишньої Великогорянської сільської ради Кременецького району Тернопільської області становить 2,74 умовні кадастрові гектари. Згідно земельно-облікових документів на території колишньої Великогорянської сільської ради Кременецького району Тернопільської області землі запасу (сільськогосподарського призначення) тим більше не розпайовані землі КСП «Горинь» відсутні (а.с.13).
       З Державного акту на право колективної власності на землю серії ТР № 12, виданого 11 липня 1996 року слідує, що КСП «Горинь» села В. Горянка, Кременецького району Тернопільської області є власником землі, що передається у колективну власність 1458 гектарів землі для сільськогосподарського виробництва, в межах згідно планом, який до нього доданий відповідно до рішення В. Горянської сільської ради народних депутатів від 17 липня 1995 року (а.с.14-15).
       Відповідно до додатку № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ТР № 12, ОСОБА_1 в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства — відсутній( а.с.16-21).
       Частинами дев`ятою, десятою статті 5 ЗК України 1990 року передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. 
       Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. 
       Пункт 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначає, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
       Виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК України та Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. право на земельний пай особа набуває за наявності усіх трьох умов (перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акту), суд перевіряє саме ці обставини і, залежно від установленого, вирішує питання про обґрунтованість позовних вимог.
       Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ”, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.         
       Відповідно до пункту 6 листа Верховного суду України від 29.10.2008 №19-3767/0/8-08 «Головам апеляційних судів Автономної Республіки Крим,областей, міст Києва та Севастополя» при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно:
       а) перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 “Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям”, відповідно до п. 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними;
       б) досліджувати статут підприємства, оскільки відповідно до статті 4 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ “Про колективне сільськогосподарське підприємство” підприємство діє на основі статуту, в якому вказується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї; з`ясовувати, коли було видано державний акт на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ”').
       Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
       Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
       Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Як вбачається із матеріалів справи Державний акт на право колективної власності на землю серії ТР № 12 був виданий колективному сільськогосподарському підприємству “Горинь” 11 липня 1996 року і в списку громадян-членів, що додається до Державного ату ОСОБА_1 був не включений.
       Право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі в установленому порядку Державного акту на колективну власність на землю з обов`язковим додатком-списком громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства. Список громадян, як додаток до Державного акту, формується самим сільськогосподарським підприємством відповідно до статуту, розглядається та затверджується загальними зборами членів підприємства та підписується головою місцевої ради і головою колективного сільськогосподарського підприємства.
       Як і в позовній заяві, так і в поясненнях в апеляційній інстанції ОСОБА_1 стверджував про те, що він був прийнятий в члени колгоспу “Горинь”, однак матеріали справи не містять даних про те, що після реорганізації колгоспу “Ленінським шляхом” 25.03.1992 року в КСП “Горинь” він був прийнятий в члени даного підприємства, чим спростовуються доводи апеляційної скарги про включення його в члени КСП.
       Матеріалами справи встановлено, що після звільнення із роботи водія в колгоспі “Ленінським шляхом” за власним бажанням, він переїхав проживати в м Тернопіль по сімейних обставинах, де влаштувався на роботу. В трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні записи щодо перебування його в трудових відносинах чи прийняття в члени КСП “Горинь”.
       Про проведення розпаювання земель сільськогосподарського призначення і не включення ОСОБА_1 в списки, долучених до Державного акту на колективну власність на землю йому було відомо ще в 1996 році, однак ніяких дій щодо вирішення цих питань апелянт не вчиняв аж до 2020 року.
       Матеріали справи не містять доказів щодо правонаступництва КСП “Горинь” прав та обов`язків колгоспу “Ленінським шляхом” на момент видачі Державного акту на колективну власність на землю станом на 11 липня 1996 року, а тому твердження ОСОБА_1 про його членство в КСП “Горинь” , колегія суддів вважає безпідставним.
       Врахувавши надані позивачем докази, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку в КСП “Горинь” із-за недоведеності його перебування в членстві КСП на час отримання КСП “Горинь” Державного акту на землю (11 липня 1996 року), оскільки він припинив роботу в колгоспі не по старості або інвалідності та не був направлений правлінням колгоспу на роботу в інші колгоспи, підприємства і організації на певний строк. Тому з його звільненням 20.05.1996 року одночасно припинилось його членство в колгоспі “Ленінським шляхом”. Крім того, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів щодо прийняття в члени КСП, перебування у трудових відносинах із КСП, а тому підставно не був включений у списки до Державного акту на колективну власність на землю від 11 липня 1996 року, які ж він у встановленому законом порядку не оспорював, про що сам не заперечував в апеляційній інстанції.
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 3 грудня 2020 року - залишити без зміни.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               Н.М. Храпак