ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8187/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/422/21	Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Триголова В.М.
Суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
на рішення Автозаовдського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 грудня 2020 року
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», звернулось до місцевого суду з зазначеним позовом до відповідача.
Заявлені вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.03.2009 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 1000 грн. (з подальшим збільшенням кредитного ліміту) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та 3% щомісячної комісії.
Своїм підписом у заяві б/н від 26.03.2009 року ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. 
Зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, у зв`язку з чим станом на 30.09.2016 року має заборгованість у розмірі 11376,41 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3726,52 грн., заборгованість за процентами - 6631,97 грн., та штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором, що утворилась станом на 30.09.2016 року в розмірі 11376,41 грн. та вирішити питання судових витрат.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 грудня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості відмовлено.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.
Зазначає, що місцевим судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки не взято до уваги, що відповідач, укладаючи договір був ознайомлений та погодив умови щодо нарахування відсотків за користування кредитом та штрафу у разі прострочення погашення кредиту, що підтверджується його підписом на Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Вказує, що у заяві, підписаній відповідачем, чітко зазначено: початкова сума кредитного ліміту, вид кредитної картки, базова процентна ставка - 36 % на рік на залишок заборгованості; умова щодо сплати штрафу. Своїм підписом на заяві ОСОБА_2 підтвердив факт отримання кредитної картки та ПІН-коду до неї. Отже, умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки передбачені безпосередньо у заяві та довідці, особисто підписаних відповідачем. Апелянт вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, зокрема розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків та інші суми відповідно до кредитного договору, а відповідачем ці докази не спростовані.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2009 року позивач та ОСОБА_1 уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 8). 
За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 1000 грн. (з подальшим збільшенням кредитного ліміту) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає договір про надання банківських послуг.
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» за договором б/н від 26.03.2009 року, укладеним з ОСОБА_1 видано кредитні картки: НОМЕР_1 - термін дії до 01/10, НОМЕР_2 - термін дії до 05/12, НОМЕР_3 - термін дії до 09/15.
Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує. 
Згідно розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» станом на 30.09.2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 11376,41 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3726,52 грн., заборгованість за процентами - 6631,97 грн., та штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, керуючись правовою позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі 342/180/17-ц, виходив із того, що, позивачем не надано підтверджень того, що саме наявні в матеріалах справи конкретні умови банківських послуг були запропоновані відповідачу на момент укладення договору, та він був належним чином з ними ознайомлений.
Вказував, що договором, який регулював правовідносини між позивачем та відповідачем була лише заява, що є в матеріалах справи. Крім розміру процентів 36 % на рік на суму заборгованості, інших істотних умов, в тому числі щодо зміни розміру відсотків в односторонньому порядку, щодо пені чи штрафу заява не містить. 
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що оскільки, згідно наданого Банком розрахунку, відповідачем сплачено суму 9215 грн. в рахунок погашення заборгованості, то заборгованість за тілом кредиту фактично відсутня. 
Апеляційний суд у складі колегії суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердив факт отримання кредитної картки № НОМЕР_1 та ПІН-коду до неї 26.03.2009 року.
Згідно наданих позивачем виписок по картковим рахункам вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, та неодноразово здійснював платежі отриманою кредитною карткою. 
У заяві ОСОБА_1 від 26 березня 2009 року сторонами погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості (а.с. 8 на звороті), а тому висновок суду першої інстанції про те, що сторонами не досягнуто згоди про розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами є помилковим та суперечить матеріалам справи, яким суд не надав належної правової оцінки. 
Крім того, встановивши обставини справи, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна підписана відповідачем ОСОБА_1 довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 9). 
З вказаної довідки вбачається, що розмір щомісячного платежу (враховуючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості.
Враховуючи наданий позивачем розрахунок та порушення періодичності внесення відповідачем коштів на погашення заборгованості по тілу кредиту та оплату відсотків, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про відсутність фактичної заборгованості є передчасним та не обґрунтованим. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту станом на 30.09.2016 року в розмірі 3726,52 грн.
Разом з цим, згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом станом на 30.09.2016 року становить 6631,97 грн. Проте, у вказаному розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, а саме 36%, 30 %, 34,80 %, 43,20 % (а. с. 4-7).
Проте позивачем не доведено належне повідомлення відповідача про зміну процентної ставки за укладеним договором. Матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що сторони домовлялись саме про такі умови кредитування. 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Як вірно встановлено місцевим судом, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
З цих підстав колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо належного узгодження зі споживачем умов надання кредиту шляхом підписання довідки про умови кредитування, оскільки вказана довідка, що приєднана позивачем до матеріалів позовної заяви, складена на підставі Умов та правил надання банківських послуг, які відповдачем не підписувались та визначена у ній базова процентна ставка банком постійно збільшувалась.
З розрахунку заборгованості (а.с. 4-7) вбачається, що позивачем здійснювався розрахунок заборгованості за процентами за ставкою, визначеною у заяві (36% річних) до 31.12.2012 року. Станом на 29.08.2014 «загальний залишок заборгованості за відсотками», розрахований виходячи з процентної ставки 36 % річних, складає 23,69 грн., який був погашений відповідачем 14.01.2013 року.
В подальшому, починаючи з 01.01.2013 року позивач здійснював нарахування процентів за користування кредитом відповідачеві, застосовуючи проценті ставки 30 %, 34,8 %, 43,2 %.
Враховуючи наведене, та оскільки позивачем не доведено належне повідомлення відповідача про зміну процентної ставки за укладеним договором, то заборгованість за нарахованими після 31.12.2012 року відсотками стягненню не підлягає.
       Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач був ознайомлений з умовами угоди про надання кредиту, при цьому, належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконав, що призвело до утворення заборгованості.
       За таких обставин позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню зі стягненням на користь позивача тіла кредиту нарахованого станом на 30.09.2016 року в розмірі 3726,52 грн.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного. 
За подачу позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378 грн. (а.с.1), та за подачу апеляційної скарги 2643 грн. (а.с.188)
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, то стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає судовий збір в загальному розмірі 1317 грн. 28 коп.
Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 грудня 2020 року, - скасувати частково.
Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, а саме: за кредитом - 3726 грн. 52 грн. (три тисячі сімсот двадцять шість грн. 52 коп.) 
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1317 грн. 28 коп.
В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                В.М. Триголов

СУДДІ           А.І. Дорош

О.А. Лобов