КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
Справа №759/9719/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Шум Л.М.
Провадження №22-ц/824/14068/2020       Доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
24 грудня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                             Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И Л А
 
У червні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 25 травня 2012 року в розмірі 105 627,29 грн та судовий збір у розмірі 2102 грн.
У мотивування вимог посилалося на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 25 травня 2012 року.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткрахунку, та видано кредитну картку. 
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1500 грн.
АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2020 року має заборгованість у розмірі 105 627,29 грн, з яких:
- 1 263,31 грн - заборгованість за тілом кредиту;
- 94 957,92 грн - заборгованість за відсотками;
- 3 900 грн - нарахована пеня;
- 500 грн - штраф (фіксована частина);
- 5 006,06 грн - штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1263,31 грн та судові витрати у розмірі 25,14 грн, а всього стягнуто 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) грн 45 коп.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що до суду першої інстанції була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчила, що «Я згоден, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua».
Посилається, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт.
Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, паспортом споживчого кредиту, випискою по рахункам відповідача, довідками про зміну умов кредитування та про видані кредитні картки.
У виписці по руху коштів прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, оплати товарів та послуг за допомогою картки, часткове погашення наявної заборгованості.
Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявні Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви), затверджений наказом від 06.04.2012 року №СП-2012-6651828наказ «Про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг» від 06.04.2012 року №СП-2012-6651828, а тому повинен був відступити від висновків у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17-ц.
У даній справі відповідач жодних заперечень проти позову не надав, в матеріалах справи міститься конкретна редакція Умов та Правил надання банківських послуг Тарифів банку, до якої приєднався відповідач.
Зазначає, що відповідно до Витягу з Тарифів сторони домовились, що базова процентна ставка для кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» складає 2,5%; за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9%; за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6%.
Відтак суд першої інстанції безпідставно вважав непогодженими умовами щодо сплати процентів.
Звертає увагу й на те, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечував розмір наявної заборгованості. 
Також посилається, що встановивши, що банк надав  відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Вказує, що розмір неустойки визначений умовами Договору (п. 2.1.7.6 та 2.1.12.6.1), а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості по пені та штрафах.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1263,31 грн  не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.
25 травня 2012 року ОСОБА_1  підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої він згоден, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифів банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанка www.privatbank.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умовам і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. (а.с. 18)
Згідно довідки банку ОСОБА_1 було надано кредитні картки НОМЕР_1 (дата відкриття - 25.05.2012 року, термін дії - 03/16), НОМЕР_2   (дата відкриття - 10.10.2013 року, термін дії - 06/16) та НОМЕР_3   (дата відкриття - 10.10.2013 року, термін дії - 10/17). (а.с. 17)
З виписки за договором №б/н вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, наданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК». (а.с. 10-15)
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2020 року в ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 105 627,29 грн, з яких: 1 263,31 грн - заборгованість за тілом кредиту; 94 957,92 грн - заборгованість за відсотками; 3 900 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 5 006,06 грн - штраф (процентна складова).
Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 263,31 грн. Разом із тим, банком не доведено факт досягнення між сторонами домовленостей про сплату відсотків, пені та штрафів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 25 травня 2012 року процентна ставка не зазначена.
Також в анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», доданий до позовної заяви, не підписаний ОСОБА_1 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по відсотках, пені та по штрафах.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Згідно п. 2.1.7.6 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті www.privatbank.ua та надані позивачем на підтвердження позовних вимог, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом, у розмірі, вказаному в Пам`ятці клієнта / Довідці про умови кредитування і Тарифах, позичальник сплачує банку штрафу розмірі 100 - % від розміру неналежно сплачених процентів, встановлених у Пам`ятці клієнта / Довідці про умови кредитування і Тарифах. Сплата штрафу здійснюється позичальником за кожен  місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належним чином виконаного позичальником зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1.12.7.2 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у випадку непогашення заборгованості в 30-денний строк з моменту її виникнення клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період рівну діючій базовій місячній процентній ставці від заборгованості на момент списання. Пеня за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період утримується в момент переходу в звичайний період кредитування. З 31-го дня виникнення заборгованості по кредитному ліміту нарахування процентів за користування кредитним лімітом відбувається виходячи з базової процентної стави. Списання нарахованих % по договору відбувається щомісячно в передостанній робочий день місяця.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження  6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Отже, суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 травня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Твердження апелянта, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається, що відповідач використовував кредитні кошти, отримував їх  через банкомати, оплачував товари та послуги за допомогою картки, частково погашав наявну заборгованості.
Однак, той факт, що відповідач фактично користувався грошовими коштами не можна вважати достатнім доказом укладення договору кредиту, оскільки у даному випадку згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України саме на банк покладено тягар доведення факту та умов укладення договору, на підставі якого був заявлений позов. І лише при доведеності цих обставин у відповідача виникає процесуальний обов`язок їх спростування, що відповідає принципу рівності сторін, ч. 2 ст. 12 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, ч. 6 ст. 81 ЦПК України
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував факт укладення договору та використання кредитних коштів, а також не спростував розмір наявної заборгованості, не може бути беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не виконав свій процесуальний обов`язок та не довів умови договору, на яких був укладений договір кредиту. 
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Таких заяв ОСОБА_1 у справі не встановлено.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило провести розгляд справи за участі представника банку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 105 627,29 грн.
Отже, предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
При цьому сторони не позбавлені можливості надавати суду свої письмові докази та письмово викласти свої пояснення з приводу доказів та предмету спору, що виник між сторонами.
А тому колегія суддів не знайшла підстав для розгляду справи за участю представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
 
ПОСТАНОВИЛА
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                       Т.О. Невідома
 
                                                                                                А.А. Пікуль