УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/2056/19 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С. 
Категорія 60 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Микитюк О.Ю., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Лісової Т.С.
з участю позивача 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сіренко Н.С.
у цивільній справі №289/2056/19 за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, -
в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом. З урахуванням уточнень позову просила визнати за нею право власності після смерті матері  ОСОБА_2  на спадкове майно – житловий будинок з надвірними будівлями згідно технічного паспорту, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданого позову зазначала, що звернулась до нотаріуса у порядку, визначеному законодавством. Проте останнім було виявлено відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, в якому проживала мати, про що нотаріусом надано лист-роз`яснення щодо можливості звернення до суду за захистом її порушених прав.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема вказує, що судом не було враховано, що її покійними братами і мамою не подавалися заяви до нотаріуса про оформлення спадщини і видачі свідоцтва на житловий будинок з господарськими спорудами, в цій частині не заводилася спадкова справа, у тому числі їх представниками і правонаступниками, останні не зверталися до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, спадкова справа після смерті матері ОСОБА_2 не заводилася. Згідно письмового документу (акта депутата, підтвердженого підписами сусідів) вона прийняла спадщину. Крім того вказує, що згідно рішення Радомишльського районного суду від 06.04.2018 року, вона має право на оформлення спадщини після смерті матері у судовому порядку, оскільки взагалі відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Вважає, що вказані у цьому рішенні обставини не підлягають доведенню і доказуванню згідно з п.4 ст.82 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . У Свідоцтві про народження від 28.04.1962р. Серії НОМЕР_1 її батьками зазначено: батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_2 (а.с.7,8).
Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №00025912098 від 11.03.2020р., ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_2 (а.с.64).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_4 у віці 69 років у м. Радомишль Житомирської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 28.05.2002р. серії НОМЕР_2 (а.с.9).
Як вбачається з копії спадкової справи №537/2002 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , спадщину після смерті останнього прийняли  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_2  (а.с.43). Тобто, після смерті батька позивачки, спадкоємцями його майна є дружина померлого та його сини – брати позивачки. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер брат позивачки ОСОБА_6 у віці 52 років у м.Радомишль Житомирської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 05.03.2011р. серії НОМЕР_3 (а.с.63).
Відповідно до копії Свідоцтва про смерть від 09.12.2014 року Серії НОМЕР_4 , мати позивачки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Радомишль Житомирської області (а.с.10).
Згідно інформації, наданої 20.12.2019 року Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області, ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , не звертався. Спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 не заводилась (а.с.29).
Другий брат позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у с.Верлок Радомишльського району Житомирської області (а.с.62).
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.04.2018 року у справі №289/2337/17 за позивачем визнано право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 91 року у м.Радомишль Житомирської області (а.с.11-12).
З відповіді нотаріуса від 16.10.2019 року вбачається, що від представника позивачки надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , в якому проживали батьки позивачки: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.17). Проте нотаріус видати свідоцтво не має законних підстав, так як спадкоємцями ОСОБА_4 є інші особи, які прийняли спадщину у встановлений законом спосіб та отримали свідоцтва про право на спадщину на інше майно. Згідно матеріалів спадкової справи від ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини у встановлений ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4 не надходило, також відсутня інформація про вступ у фактичне управління або володіння спадковим майном (а.с.17).
20.03.2020 року до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшла заява ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку спадкування після смерті матері на житловий будинок або видачі постанови про відмову, із роз`ясненням права звернення до суду за захистом прав. Нотаріусом позивачці надано роз`яснення, згідно якого для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок позивачу необхідно особисто з`явитись до нотаріуса з відповідними документами (а.с.67).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна № 1936367998 від 15.01.2020р. встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.34).Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що законних підстав для задоволення позову не було.
При цьому судом враховано, що предметом спору у даній справі є визнання за позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .
Згідно положень ч.ч.1,2 ст.1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Прийняття спадщини може бути здійснено двома способами: шляхом подачі заяви до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України) та шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч.3 ст.1268 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивач не врахував, що указана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування.
В даному випадку судом встановлено, що позивачка 20.03.2020 року зверталась із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку спадкування після смерті матері на житловий будинок або видачі постанови про відмову, з роз`ясненням права звернення до суду за захистом прав. Нотаріусом позивачу надано роз`яснення згідно якого для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок позивачу необхідно особисто з`явитись до нотаріуса з відповідними документами (а.с.67).
Проте, зазначений роз`яснювальний лист нотаріуса не можна вважати відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, оскільки за діючим законодавством нотаріус в разі відмови у вчиненні нотаріальної дії видає постанову.
Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_1 нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, чого фактично не відбувалося.
Крім того, статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Так, позивачка в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що її батьки проживали в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому вказаний об`єкт нерухомого майна входить до складу спадкової маси після смерті матері позивача ОСОБА_2 .
Проте, порушуючи вимоги про визнання права на спадкове майно саме після смерті матері, позивачкою не надано доказів про належність спірного будинку саме цьому спадкодавцеві.
Разом тим, із змісту технічного паспорта на будинок вбачається, що він рахується за батьком позивачки. Цієї обставини сама позивачка також не заперечувала.
Правовстановлюючих документів на будинок не надано.
Проте, у випадку належності спірного будинку батькові позивачки, до участі у даній справі не залучено всіх спадкоємців останнього або їх правонаступників.
Крім того, суд правильно вважав, що не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи обставини, встановленні рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.04.2018 у справі № 289/2337/17, оскільки в межах розгляду останньої вирішувалось питання визнання права власності за ОСОБА_1 на земельні ділянки, що належали її померлій матері. При цьому, суд зважає на положення ч.7 ст.82 ЦПК України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. 
Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                         Судді: