Дата документу 03.03.2021 Справа № 311/161/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №311/161/20                         Головуючий у 1-й інстанції: Носик М. А. 
Провадження №22-ц/807/906/21                          Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
03 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді - доповідача  суддів:	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Безрукової Світлани Олександрівни на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 03 черня 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який було розірвано 07 червня 2005 року.
Від шлюбу мають повнолітню дитину – сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є його батьком, з якого рішенням Василівського районного суду Запорізької області на користь його матері на його (позивача) утримання були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 досяг повноліття. 
ОСОБА_2 є студентом І курсу денної форми навчання фінансового факультету Університету митної справи та фінансів (IV рівня акредитації) за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування».

Посилаючись на викладене та на те, що у зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, яку відповідач надавити в добровільному порядку відмовляється, позивач не має змоги працювати, тому вимушений звернутися з вказаним позовом до суду.
Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчатися, в розмірі ј частини від усіх його доходів, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним 23 річного віку.

12 травня 2020 року Василівським районним судом Запорізької області було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, були задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 17 січня 2020 року, тобто з дня подання позову до суду, і до припинення ОСОБА_2 навчання в Університеті митної справи та фінансів або до досягнення ним 23 років, тобто до 17 січня 2025 року (обставини, яка настане раніше).

05 листопада 2020 року за заявою ОСОБА_1  в особі представника  адвоката Безрукової Світлани Олександрівни заочне рішення по цивільній справі за позовомОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, було скасовано та призначено розгляд по справі по суті.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 17 січня 2020 року, тобто з дня подання позову до суду, і до припинення ОСОБА_2 навчання в Університеті митної справи та фінансів або досягнення ним 23 років, тобто до 17 січня 2025 року (обставини, яка настане раніше).

В іншій частині позову, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Безрукова Світлана Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи просила скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задовольнні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження витрат на навчання у вищому навчальному закладі та, що він дійсно потребує матеріальної допомоги відповідача. Крім того, не надано доказів на підтвердження виконання матір`ю позивача обов`язку з утримання дитини, що відповідає принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання дитини та забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом також не враховано, що стягнення аліментів у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) призведе до порушення прав трьох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270 грн (2270 грн х 100 = 227 000,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.
Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу. 

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син продовжує навчання у навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а відповідач за своїм матеріальним станом має можливість надавати матеріальну допомогу, однак враховуючи, що в нього на утриманні перебуває ще троє неповнолітніх дітей, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу).

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом установлено, що 03 червня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, який було розірвано 07 червня 2005 року. (а.с. 11,12).

Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого Дніпрорудненською міською радою Запорізької області, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №16. (а.с.4).

Відповідно до Довідки від 10.01.2020 №118, виданої Університетом митної справи та фінансів, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно є студентом І курсу денної форми навчання фінансового факультету Університету митної справи та фінансів (IV рівня акредитації) за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування». За наказом №286кс від 01.08.2019 навчається за рахунок коштів державного бюджету з 01.01.2020 по 30.06.2020. Довідка дійсна до 30.06.2020. (а.с. 15).

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 19 вересня 2019 року, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 19.09.2019 по теперішній час.(а.с. 10).

Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданого Дніпрорудненською міською радою Василівського району, Запорізької області, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_5 , про що зроблено відповідний актовий запис №36. (а.с.74).

Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , виданого Дніпрорудненською міською радою Василівського району, Запорізької області, ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_8 , про що зроблено відповідний актовий запис №102. (а.с.75).

Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 , виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району, Запорізької області, ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_6 , про що зроблено відповідний актовий запис №26. (а.с.73).

Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2013 року, позов ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2013 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с. 67-67зворот).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що відомості щодо наявності у ОСОБА_1 будь-якої власності, відсутні. (а.с. 144).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, №3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6?1296цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц та від 29 січня 2018 року у справі 622/373/16-ц). 

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Із положень ч. 1 ст. 182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що станом на час звернення з позовом до суду, син відповідача – ОСОБА_8 є студентом І курсу денної форми навчання фінансового факультету Університету митної справи та фінансів (IV рівня акредитації) за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування» та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 , є працездатною особою, який зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в інституті, враховуючи наведені правові норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього аліментів.

Водночас, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача.

Аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Так, обов`язок утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, виникає у обох батьків, у зв`язку з чим суд повинен був перевірити та врахувати матеріальний стан обох батьків, а також необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини справи, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, доказів на підтвердження витрат, пов`язаних саме з навчанням повнолітнього сина матеріали справи не містять.

А тому, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_8 навчається на денній формі, факт його потреби у матерільній допомозі є безумовним. Доказів того, що позивач здатний самостійно себе утримувати, має самостійний дохід і у зв`язку з цим не потребує надання матеріальної допомоги з боку батька, матеріали справи не містять, та враховуючи, що на утриманні відповідача ОСОБА_1 перебуває ще троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , колегія вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/16 частини від усіх видів його заробітку (доходу) відповідача, оскільки, ураховуюи розмір доходів ОСОБА_1 , такий обсяг стягнення аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зоболв`язання.

Посилання апелянта на те, що він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у зв`язку з тим, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2013 року, з нього на користь ОСОБА_9 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2013 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, колегією суддів не беруться до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до рішення суду першої інстанції, встановлено, що в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що він працює на Підприємстві з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» та отримує в середньому заробітну плату в розмірі 20 000,00 грн. Зазначені обставини не заперечуються ним в апеляційній скарзі.

Тому саме лише стягнення з нього аліментів на неповнолітніх дітей,не може свідчити про недостатність його доходу для матеріальної допомоги повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Звернення до суду з позовом з відповідними вимогами до матері є правом, а не обов`язком ОСОБА_8 , тому доводи апеляційної скарги щодо надання ним доказів такого звернення є безпідставними. 

Доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів того, що на час ухвалення рішення суду від 02 грудня 2020 року ОСОБА_8 продовжував навчатися у вищому навчальному закладі, колегія суддів не бере до уваги та відзначає, що рішенням суду аліменти стягнуті з 17.01.2020. В матеріалах справи міститься Довідка від 10.01.2020 №118, відповідно до якої ОСОБА_8 є студентом І курсу денної форми навчання фінансового факультету Університету митної справи та фінансів (IV рівня акредитації) за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування» і довідка є дійсна до 30.06.2020. (а.с. 15). Якщо до досягнення ОСОБА_8 двадцяти трьох років його навчання з 17.01.2020 припинялося, а потім поновлювалося, то колегія суддів зазначає, що зазначені обставини мають бути враховані під час здійснення виконавчого провадження, але не можуть свідчити про наявність підстав для відмови в задоволенні позову. 

За таких обставин, рішення суду в частині розміру аліментів підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Інші доводи, наведені в обгрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скаксування судового рішення першої інстації, зводяться до заперечень на позов, яким суд надав належну правову оцінку, а відтак не випливають на висновки суду щодо стягнення аліментів.

Разом із тим, колегія смуддів зауважує, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 367,369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Безрукової Світлани Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2020 року у цій справі в частині розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти у розмірі 1/16 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 17 січня 2020 року, тобто з дня подання позову до суду, і до припинення ОСОБА_2 навчання в Університеті митної справи та фінансів або досягнення ним 23 років, тобто до 17 січня 2025 року (обставини, яка настане раніше).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 03 березня 2021 року.
  Головуючий, суддя  Подліянова Г.С.	 Суддя  Гончар М.С.	 Суддя  Маловічко С.В.