УХВАЛА

15 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/14925/20
адміністративне провадження № К/9901/5566/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 

на ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року та           18 лютого 2021 року 

у справі №160/14925/20 

за позовом ОСОБА_1 

до Кабінету Міністрів України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Міністерства юстиції України 

третя особа - ОСОБА_2 

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Кабінету Міністрів України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - повернуто позивачу.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та запропоновано скаржнику у строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали усунути наступні недоліки:
- надати до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу у письмовій формі відповідно до частини першої статті 296 КАС України;
-вказати у новій скарзі дату отримання копії повного судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується із наданням доказів що її підтверджують, за наявності; 
-надати копії апеляційної скарги та копії доданих до неї письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи відповідно до кількості учасників справи;
- надати документ, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному законодавством України розмірі - 2102 грн.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року про повернення позовної заяви - повернуто. Підставою повернення апеляційної скарги стало не усунення позивачем усіх недоліків апеляційної скарги, а саме:
- неподання скарги у письмовій формі згідно з приписами частини першої статті 296 КАС України;
- не надання копій доданих до скарги письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи;
- ненадання документів для підтвердження статусу малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про скрутне матеріальне становище заявника.
Також суд апеляційної інстанції вказав, що надані скаржником документи, враховуючи відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 26 лютого 2020 року, не можуть свідчити про те, що позивач не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб, зокрема, для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини, тощо).
15 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся через підсистему «Електронний суд» вдруге із апеляційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, зобов`язано позивача надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження  із зазначенням поважних підстав для поновлення та документ, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному законодавством України розмірі. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження, оскільки позивачем не усунуто недоліки скарги, а саме:
- не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин;
- не надано до суду докази на підтвердження відсутності інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб, зокрема, для сплати судового збору, та не надано документів на підтвердження статусу малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про скрутне матеріальне становище заявника.
Суд апеляційної інстанції вказав, що позивач не надав до суду доказів на підтвердження того, що він не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб, зокрема, для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини, тощо).
Не погоджуючись із ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року про повернення апеляційної скарги та від 18 лютого 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначив про приховування Третім апеляційним судом інформації про звернення позивача до суду безпосередньо на підставі статті 8 Конституції України, просив скасувати оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Також позивачем заявлено клопотання про порушення перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції Закону України «Про судовий збір» та КАС України щодо сплати судового збору при зверненні громадянина до суду на підставі верховенства права, встановленого статтею 8 Конституції України та питання відповідності Конституції України положень Цивільного кодексу України та норм КАС України про порядок відшкодування моральної шкоди цивільними та адміністративними судами за приховування суддями інформації про звернення громадянина до суду безпосередньо на підставі статті 8 Конституції України, тобто за вчинення кримінального злочину, що підпадає під дію статті 364 Кримінального кодексу України.
В обґрунтування вказаного клопотання вказує, що звернення до суду позивач здійснює на підставі статті 8 Конституції України та відповідно має бути звільнений від сплати судового збору при поданні до суду позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг з урахуванням скрутного матеріального становища позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
Таким чином нормами КАС України не передбачено внесення до Конституційного Суду України Верховним Судом подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта за клопотанням фізичної особи.
Водночас гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81): «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).
Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.
Суд касаційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.
У справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).
При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.
Вирішуючи клопотання в частині надання роз`яснень про порядок відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд здійснює тлумачення застосування норм матеріального та процесуального права під час касаційного розгляду касаційних скарг по суті.
У свою чергу питання про відшкодування моральної шкоди цивільними судами вирішується в порядку цивільного судочинства судами загальної юрисдикції.
Таким чином вказане клопотання не підлягає задоволенню.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті, про повернення апеляційної скарги.
Частиною четвертою статті 328 КАС України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Перевіряючи матеріали касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставами для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 та для відмови у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою стало невиконання позивачем вимог суду, викладених в ухвалах Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року та від 20 січня 2021 року у справі № 160/14925/20.
З огляду на наведене та виходячи з того, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та доводи наведені у касаційній скарзі не спростовують наведеного, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження в частині оскарження зазначених судових рішень необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звернення до Конституційного Суду України та надання роз`яснень про відшкодування моральної шкоди.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року та 18 лютого 2021 року у справі №160/14925/20 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
О.В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська
Судді Верховного Суду