ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року 

м. Київ
справа №592/2242/17
адміністративне провадження №К/9901/32201/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П., 

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області 
на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 (колегія у складі суддів Григорова А.М., Подобайло З.Г., Тацій Л.В.)
у справі №592/2242/17
за позовом ОСОБА_1 
до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області 
про зобов`язання вчинити певні дії.

I. РУХ СПРАВИ

1.           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.
2.          У позові просив зобов`язати відповідача провести поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 - шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
3.          Постановою Ковпаківського районного суду міста Суми від 16.05.2017 у задоволенні позову відмовлено.
4.          Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено частково:
-          визнано протиправними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії;
-          зобов`язано Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії в розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням індексацій та доплат, передбачених пенсійним законодавством, починаючи з 07.08.2016.
-          позовні вимоги за період з 07.10.2009 по 06.08.2016 залишено без розгляду.
5.          У касаційній скарзі Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Зарічного райвиконкому м. Суми та йому виплачувалась пенсія за віком, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Зарічної районної ради народних депутатів № 5 від 18.09.1997.
7.          З 01.11.1997 ОСОБА_1 виплату пенсії припинено, оскільки він виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю
8.          02.08.2016 представник позивача Меламед В. звернувся до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою щодо поновлення виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії.
9.          Однак Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області листом від 12.08.2016 № 364/В відмовило ОСОБА_1 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії, вказавши, що ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачена виплата пенсії за місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України. Пенсійне забезпечення осіб, які виїхали за межі України, здійснюється згідно з міжнародними угодами, укладеними Україною з іншими державами. В зазначених угодах передбачається порядок розрахунку пенсій, зарахування стажу кожною стороною та умови виплати пенсії. Між Україною та Ізраїлем не укладено договір про пенсійне забезпечення громадян при їх переселенні в межах цих держав.
10.          Вважаючи зазначене рішення відповідача незаконним, позивач звернувся до суду з позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

11.          Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач продовжує постійно проживати на території Ізраїлю та між Україною та Ізраїлем не укладено договір про пенсійне забезпечення громадян при їх переселенні в межах цих держав, то поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 неможливе.
12.          Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадян України, який проживає на території України. 
Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 №  25-рп/2009 визнано неконституційними пункт 2 частини 1 статті 49 та друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`зкове державне пенсійне страхування». Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13.          Відповідач у касаційній скарзі наголошує, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову. Звертає увагу, що позивачем не дотримано прядок звернення до Пенсійного органу із заявою про поновлення пенсії.
14.          Позивач просив касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.
16.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
17.          Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
18.          Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
19.          Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
20.          У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
21.          Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії і відмова відповідача поновити виплату зазначеної пенсії - протиправна.
22.          Аналогічна правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.07.2018 (справа № 211/1789/17).
23.          Оцінюючи інші наведені в касаційній скарзі доводи, Суд виходить з того, що всі аргументи скаржника були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. 
24.          Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.
25.          Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
26.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 341, 343, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року у справі №592/2242/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб