УХВАЛА        
 
18 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 404/2610/16-ц
провадження № 61-2226ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                            Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2016 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 грудня 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга               АТ «Альфа-Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2016 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 грудня 2020 року, здана до поштового відділення зв`язку                          12 лютого 2021 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.
 
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, що повний текст постанови Кропивницького апеляційного суду від                        17 грудня 2020 року не було вручено у день його проголошення або складання.
 
Зазначені заявником причини пропуску процесуального строку не можуть бути визнані поважними з огляду на наступне.
 
Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Частиною третьою статті 390 ЦПК України передбачено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Верховний Суд у своїй практиці дотримується позиції, яку і Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював у своїх рішеннях, про те, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду справи, учасником якої вона є.
 
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).
 
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа                       Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
 
Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
У зв`язку з тим, що безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції докази, які підтверджують причини пропуску строку на касаційне оскарження.
 
Таким чином заявнику необхідно надати до суду касаційної інстанції інші докази, які підтверджують причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.
 
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки заявником судовий збір у розмірі, визначеному підпунктом                 7 пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», не сплачений.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
У квітні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є                     АТ «Альфа-Банк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Спір виник з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про майновий характер спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року 
у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).
 
У пункті 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 
2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) зазначено, що зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.
Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі була встановлена у розмірі 1 378 грн.
 
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
 
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України                       «Про судовий збір» встановлено, що розмір судового збору                                 за подання касаційної скарги на рішення суду становить                                   200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні                                 позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Позивач, звертаючись з позовом, визначив, що за рахунок предмета іпотеки підлягають задоволенню вимоги за кредитним договором у розмірі 1 140 197, 92 грн. 
 
Отже, сума, яка підлягала сплаті при поданні цієї позовної заяви до суду першої інстанції, становить 17 102, 95 грн (1,5% від ціни позову). 
 
Судовий збір за подання до суду касаційної скарги у цій справі становить  34 205, 90 грн (200 % х 17102,95).
 
Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 34 205, 90 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до             ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначений статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявникові строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2016 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 грудня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 11 березня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                      В. С. Жданова