Ухвала
Іменем України
9 березня 2021  року
м. Київ
справа № 752/937/19
провадження № 51-  1144 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду:

головуючого                      ОСОБА_1 ,
суддів:                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року, якою змінено ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року в частині приведення  вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України,
встановив:
За вироком Свердловського районного суду м. Костроми Російської Федерації (далі - РФ) від 21 грудня 2017 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.210 Кримінального кодексу Російської Федерації (далі - КК РФ) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 КК РФ призначено покарання - 8 років позбавлення волі,  з урахуванням положень  ч.3 ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року розглянуто клопотання Міністерства юстиції України про приведення вказаного вироку суду РФ щодо ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України.
Постановлено вважати   ОСОБА_5 , засудженого  вироком Свердловського районного суду м. Костроми Російської Федерації  за ч.2 ст.210, ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1, ч.3 ст.69 КК РФ таким, що відповідає засудженню його за ч.1 ст.255, ч.1 ст.15 ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України (далі - КК України), із застосуванням статті ч.ч.1 і 2 ст. 70  КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. 
Постановлено строк відбування покарання  ОСОБА_5 обчислювати з 21 грудня 2017 року та зараховано у строк відбування покарання строк тримання під вартою за період  з 23 травня 2015  року по 20 грудня 2017 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційна скарга засудженого  ОСОБА_5 задоволена частково, зазначена ухвала суду першої інстанції змінена, постановлено на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5   в строк відбування покарання час тримання під вартою з 23 травня 2015 року по 10 квітня 2018 року. В іншій чатсині ухвала суду першої інстанції залишена без змін. 
У касаційній скарзі, поданій до Касаційного кримінального суду Верховного Суду  захисник посилається на те, що ухвали суду першої й апеляційної інстанцій є необґрунтованими з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого.  Посилається на те, що судами обох інстанцій не дотримано положення статей 9, 24, 26, 42, 43, 45, 46, 370, 458,  610 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), статей 65, 66,  68,  69,  69-1, 70  КК України, ст. 129 Конституції України, статей 11, 12 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та не враховано правовий висновок щодо призначення покарання із застосуванням положень ст.69-1 КК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 14 квітня 2016 року (справа № 5- 23 кс 15). Вважає, що з урахуванням наявних пом`якшуючих обставин та відсутністю обтяжуючих обставин покарання, суд повинен був призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 8 років, яке відповідно до ч.3 ст.68, ст.69-1 КК України не перевищує 2/3 максимального розміру покарання. 
Просить задовольнити касаційну скаргу, відкрити касаційне провадження, змінити резолютивну частину ухвали апеляційного суду від 27 січня 2021 року, з урахуванням положень ст.610 КПК України привести вирок суду Російської Федерації щодо ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України, визначивши його засудження за ч.2 ст.210, ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1, ч.3 ст.69 КК РФ таким, що відповідає засудженню за ч.1 ст.255, ч.1 ст.15 ч.3 ст.307 КК України, та призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.255 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, за ч.1 ст.15 ч.3 ст.307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк  8 років, на підставі ст. 69-1, частин 1 і 2 ст.70 КК України остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. В іншій частині ухвалу апеляційного суду залишити без змін. Розгляд касаційної скарги провести з участю сторони захисту та засудженого ОСОБА_5 . 
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 8 ч.2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення прав на апеляційне та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення. Отже, суду слід з`ясувати, чи можуть бути оспорювані судові рішення предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Як вбачається зі змісту скарги захисник ОСОБА_4 не погоджуючись з вироком  суду РФ щодо засудженого ОСОБА_5 та судовими рішеннями про приведення вироку РФ у відповідність з чинним КК України, просить змінити ухвалу апеляційного суду та привести вирок РФ у відповідність з чинним КК України в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, шляхом його пом`якшення.
Отже, захисник оскаржує рішення суду апеляційної інстанції, яким переглянуто і змінено рішення суду першої інстанції за результатами розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України на підставі ст. 610 КПК України.
У ч.7 ст. 610 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку. При цьому, право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачено.
Також указане правило не може бути виведено із загальних положень статті 424 КПК. Відповідно до зазначеної статті (наскільки вона може обговорюватися в контексті цієї справи), в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з цим, посилання захисника  на постанову Верховного Суду України від 14 квітня 2016 року (у справі № 5- 23 кс(15)16), касаційний суд не приймає до уваги, оскільки це рішення було прийнято у суттєво іншому контексті. У цьому рішенні Верховний Суд України розглянув  заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд судових рішень на підставі п.1  ч.1 ст. 445 КПК України (в редакції КПК 2015 року) у зв`язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та  змінив в частині призначеного покарання судові рішення суду касаційної інстанції, апеляційної інстанції та вирок суду першої інстанції, які були постановлені в кримінальному провадженні. 
Тому, Суд вважає, що висновки Верховного Суду України у цьому рішенні не можуть бути застосовані у провадженні, в якому оскаржується ухвала апеляційного суду від 27 січня 2021 року.    
На переконання колегії судів, оскаржене судове рішення не відноситься до ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які зазначено у частині 2 статті 424 КПК, оскільки таке рішення не охоплюється поняттям «судове провадження», визначення якого дано в пункті 24 частини 1 статті З цього Кодексу. Отже, судові рішення в данному провадженні не є предметом касаційного оскарження, а, відповідно, і розгляду по суті.
Отже, захисник ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року, якою змінено ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року в частині приведення  вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_6                                     ОСОБА_2                        ОСОБА_3