Справа № 442/3440/19                                Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І. 
Провадження № 22-ц/811/3244/19                Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:50

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар – Жукровська Х.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, цивільну справу за апеляційною скаргою представника зацікавленої особи ОСОБА_1 - адвоката Коцана Руслана Мар`яновича на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 серпня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Гарасимків Л.І., у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Наталії Володимирівни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 щодо скасування розрахунку заборгованості, скасування постанови про накладення штрафу та постанови про стягнення виконавчого збору, -

в с т а н о в и л а:

       Скаржник ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на дії головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Н.В., за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 з врахуванням уточнень від 20 червня 2019 року просив:
- скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 01.10.2018 року;
- скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 02.05.2019 року;
- скасувати постанову державного виконавця від 23.10.2019 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 ;
- поновити строк та скасувати постанову державного виконавця Литвиненко Н.В. від 06.05.2019 року про стягнення виконавчого збору в сумі 5 651, 53 грн.;
- поновити строк та скасувати постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 27.05.2019 року.
Скаргу мотивував тим, що 03 травня 2019 року, його представник адвокат Галишина А.В. отримав лист Дрогобицького МРВДВС за вих. 3/АСВП 51544744 від 02.05.2019 року, з якого він дізнався, що згідно до розрахунку заборгованості по аліментних зобов`язаннях у нього існує заборгованість, яка станом на 30.04.2019 року складає 21148, 77 грн. та згідно постанови державного виконавця від 23.10.2019 року на нього в порядку ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф в сумі 26340 грн. 76 коп. Крім того, наслідком накладення даного штрафу та прострочення заборгованості стало підставою з боку державного виконавця на стягнення з нього додаткових сум виконавчого збору. Вважає постанови та дії державного виконавця незаконними і такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 серпня 2019 року скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Наталії Володимирівни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 щодо скасування розрахунку заборгованості, скасування постанови про накладення штрафу та постанови про стягнення виконавчого збору - задоволено частково.
Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Наталії Володимирівни та скасовано розрахунки заборгованості по аліментах від 01.10.2018 року та від 02.05.2019 року.
Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Наталії Володимирівни та скасовано постанови державного виконавця від 23.10.2018 року про накладення штрафу.
Провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Наталії Володимирівни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 , в частині скасування постанови про стягнення виконавчого збору, закрито.
Роз`яснено ОСОБА_2 право звернутись в суд в порядку адміністративного судочинства.
Додатковою ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2020 року поновлено ОСОБА_2 строк на оскарження постанови ВП №51544744 про виправлення помилки у процесуальному документі від 27.05.2019 року.
Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Наталії Володимирівни та скасовано постанову державного виконавця ВП №51544744 про виправлення помилки у процесуальному документі від 27.05.2019 року.
Не погоджуючись з ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 серпня 2019 року представник заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвокат Коцан Р.М. оскаржив таку в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі зазначає про незаконність постановленої ухвали, оскільки обставини справи досліджені не в повному обсязі, висновки суду суперечать правовій позиції Верховного Суду. 
В обґрунтування вимог покликається на те, що 04.07.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №51544744 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј починаючи з 06.11.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Копію постанови про відкриття направлено ОСОБА_2 у встановленому законом порядку. І оскільки боржник не оскаржував такої, тому ним не доведено незаконності дій державного виконавця, згідно якої виконується постанова про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору.
Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 02.05.2019 року заборгованість зі сплати аліментів складає 21 148, 77 грн. Відповідно до положень ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець розпочинає примусове виконання, у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» документального підтвердження повного виконання рішення. 23.10.2018 року державним виконавцем правомірно винесено постанову про накладення штрафу за несплату аліментів на боржника ОСОБА_2 на користь держави у розмірі 26 340,76 грн. у зв`язку з тим, що боржником не сплачувались аліменти в розмірі, визначеному рішенням суду та сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три роки, і заборгованість по аліментах станом на 30.09.2018 року становила 52 681,52 грн. 
Також зазначає, що боржником було пропущено строк на оскарження процесуальних документів і ОСОБА_2 та його представник не просили поновити строк на оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу від 23.10.2018 року та розрахунків заборгованості по аліментах від 01.20.2018 року та розрахунку від 02.05.2019 року.
Вказує на те, що суд в оскаржуваній ухвалі посилається на висновок Верховного Суду , викладений у постанові від 06.06.2018 року при розгляді справи №127/9870/16-ц, відповідно до якого юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані. З наведеного випливає, що вимога про скасування постанови про накладення штрафу на ОСОБА_2 є підсудною адміністративному суду. 
Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.08.2019 року та постановити нову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_2 про скасування розрахунків заборгованості по аліментах та постанови про накладення штрафу відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки апелянтом надано недостовірні дані, не наведено належні та допустимі докази, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що державним виконавцем в розрахунках заборгованості не враховано сплачені аліменти, внаслідок чого сукупний розмір заборгованості змінювався в бік її зменшення. У боржника не було взято будь-яких пояснень з цього приводу. Вказує, що у нього відсутня сукупна заборгованість. На даний час ОСОБА_2 повністю оплачено поточну заборгованість по аліментах.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також на те, що рішення про виклик учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції для надання пояснень не приймалось, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які не з`явились.   
       Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає 
Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Щодо оскарження розрахунку заборгованості по аліментах від 02 травня 2019 року.
Так, у статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею цього Закону передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону № 1404-VIII).
Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; нформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
Задовольняючи скаргу у цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, виходячи з неповних та недостовірних даних.
Проте з такими висновками суду погодитись не можна.
Як убачається з розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем 03 червня 2019 року та який боржником не оспорено, у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 51544744, у ньому враховано погашення боржником заборгованості за аліментами у березні – травні 2019 року, яка не в повній мірі була відображена в оскаржуваному рахунку. Унаслідок чого, колегія суддів приходить до висновку, що допущена державним виконавцем помилка в оспорюваному розрахунку, не призвела до порушення прав боржника у виконавчому провадженні, його права повністю захищено складеним розрахунком у червні 2019 року. Дії суду першої інстанції щодо скасування такого розрахунку не призвели до ефективного відновлення прав боржника, та суперечать завданням цивільного судочинства.
Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала у цій частині підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволенні скарги в частині скасування розрахунку заборгованості по аліментах від 02 травня 2019 року.
Щодо оскарження розрахунку заборгованості по аліментах від 01 жовтня 2018 року.
Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 серпня 2018 року виклала такий правовий висновок: «Оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства».
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 цього Закону).
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Згідно статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано досуду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.
Звернувшись до суду у травні 2019 року, з уточненою у червці 2019 року скаргою, заявник просив скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 01 жовтня 2018 року, проте у скарзі (уточненій скарзі) не наводив причин пропуску строку на оскарження таких дій та не заявляв клопотання про поновлення строку.
Розглянувши скаргу у цій частині, подану із пропуском встановленого строку (без клопотання про його поновлення), по суті, суд першої інстанції помилився щодо наслідків розгляду такої скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 УПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина перша та друга статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права суд першої інстанції розглянув по суті скаргу на дії посадової особи органу державної виконавчої служби, подану із пропуском строку, встановленого частиною другою статті 23, частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 449 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали у цій частині з ухваленням нового судового рішення про залишення скарги у цій частині без розгляду.
Аналогічний висновок щодо можливості залишення судом апеляційної інстанції без розгляду скарги, поданої на підставі положень статті 447 ЦПК України, з пропуском процесуального строку, за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19).
Щодо оскарження постанови про накладення штрафу.
Згідно з пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
Суди встановили, що постановою державного виконавця від 23 жовтня 2018 року (з урахуванням постанови державного виконавця від 27 травня 2019 року про виправлення помилки у процесуальному документі) у виконавчому провадженні № 51544744 на боржника ОСОБА_2 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 25 590,76 грн., оскільки за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про накладення на нього штрафу (винесену на підставі положень частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII), а також постанову про виправлення помилки у процесуальному документі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися адміністративним судом. 
Суд першої інстанції, розглянувши справу у цій частині в порядку цивільного судочинства діяв не як суд, встановлений законом, тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
З урахуванням вимог частини першої статті 256 ЦПК України колегія судів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_2 , що розгляд справи в частині оскарження рішень та дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу та постанови про виправлення помилки у процесуальному документі віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Оскільки ухвала суду в частині закриття провадження в апеляційному порядку не оскаржується, у цій частині її слід залишити без змін.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 12 лютого 2021 року. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.п. 1, 2, 4, 375, 376, 377, 381-384, 389, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу представника зацікавленої особи ОСОБА_1 - адвоката Коцана Руслана Мар`яновича задовольнити частково.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 серпня 2019 року в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Наталії Володимирівни та скасування розрахунків заборгованості по аліментах від 01.10.2018 року і від 02.05.2019 року, скасування постанови державного виконавця від 23.10.2018 року про накладення штрафу та додаткову ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2020 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні вимоги скарги ОСОБА_2 про скасування розрахунку заборгованості по аліментах від 02.05.2019 року – відмовити.
Скаргу ОСОБА_2 в частині скасування розрахунку заборгованості по аліментах від 01.10.2018 року – залишити без розгляду.
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 про скасування постанови державного виконавця від 23 жовтня 2018 року про накладення штрафу та поновлення строку і скасування постанови державного виконавця ВП № 51544744 про виправлення помилки у процесуальному документі від 27 травня 2019 року – закрити. 
Роз`яснити ОСОБА_2 його право звернутись із цими вимогами в суд в порядку адміністративного судочинства.
В решті ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 серпня 2019 року - залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови. 
       Повний текст постанови складень 12 лютого 2021 року. 

Головуюча                                                 Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.