ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 р.	Справа № 440/2358/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Бершова Г.Є. ,
за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва,  м. Полтава, повний текст складено 05.10.20 по справі № 440/2358/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ" до            Головного управління ДПС у Полтавській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення в частині,-
ВСТАНОВИВ:

08 травня 2020 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.03.2020 №0004130501 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 224 999,94 грн., за штрафними  санкціями в розмірі 112 499,97 грн. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що підприємством не було допущено порушень податкового законодавства, зафіксованих актом перевірки, господарські операції з контрагентом мали реальний характер, оформлені належними первинними документами. Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року  адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 30 березня 2020 року №0004130501 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 224 999,94 грн. (двісті двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки), за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 112 499,97 грн. (сто дванадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто сім копійок).          
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 062,50 грн (п`ять тисяч шістдесят дві гривні п`ятдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області.
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року  та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач стосовно не підтвердження господарських взаємовідносин з ТОВ «Фабія К» зазначає, що акти виконаних робіт №107 від 30.09.2017 р., № 106 від 30.09.2017 р., № 104 від 30.09.2017 р., № 105 від 30.09.2017 р., які складені сторонами господарських взаємовідносин на виконання умов договору надання консультаційних юридичних послуг № 03/01/2017-Ю від 03.01.2017 р., договору надання консультаційних бухгалтерських послуг № 03/01/2017-1 бух від 03.01.2017 р., договору надання послуг № 03/01/2017 від 03.01.2017 р. є такими, що складені без зазначення обсягу господарської операції, одиниці виміру їх ціни, інформації щодо задіяного персоналу, його спеціальності та кваліфікації тощо.
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ" (ідентифікаційний код 38874670) зареєстроване юридичною особою 05.08.2013, номер запису про державну реєстрацію 15881020000012910. Станом на 11.03.2020 позивач перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Полтавській області, управління у м. Полтаві, ДПІ у м. Полтаві та у період, який перевірявся, був платником податку на додану вартість.
В період з 12.02.2020 по 25.02.2020 (термін проведення перевірки продовжувався з 26.02.2020 по 03.03.2020 на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 25.02.2020 №539) ГУ ДПС у Полтавській області, на підставі направлень від 07.02.2020 №233, №234, №235 та відповідно до наказу від 30.01.2020 № 222, була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Компанія "СЕРПЕНЬ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 по 30.09.2019, валютного законодавства за період з 01.04.2017 по 30.09.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2017 по 30.09.2019 та іншого законодавства за період з 01.04.2017 по 30.09.2019.
За наслідками проведеної перевірки ТОВ "Компанія "СЕРПЕНЬ", відповідачем складений акт від 11.03.2020 №310/16-31-05-01-10/38874670 яким зафіксовано, зокрема, порушення п. 44.1 ст. 44, пп. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 270933 грн. за рахунок заниження показника у звітних періодах: грудень 2017 - 168025 грн., листопад 2018 - 166791 грн. та завищення показника у звітних періодах:  січень 2019-5558 грн, лютий 2019 - 15373 грн, березень 2019 - 42952 грн.
У зв`язку із встановленням в ході перевірки порушень вимог податкового законодавства, ГУ ДПС у Полтавській області винесено податкове повідомлення-рішення від 30.03.2020 №0004130501, яким ТОВ "Компанія "СЕРПЕНЬ" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 270933 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 135466,50 грн.          
Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 224 999,94 грн., за штрафними  санкціями в розмірі 112 499,97 грн., позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що  висновки акту не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону, а оскаржуване податкове повідомлення – рішення в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 224 999,94 грн., за штрафними  санкціями в розмірі 112 499,97 грн. було винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, тобто необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до п. 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об`єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов`язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.
Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг відповідно до приписів п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно із пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
За положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частиною першої статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Водночас, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.
Проте, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.04.2019 у справі №826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі №823/1389/16.
Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд апеляційної інстанції перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентами з урахуванням поданих сторонами доказів, щодо оцінки яких виник спір, протягом періоду, який перевірявся контролюючим органом.
Спірні відносини стосуються правомірності визначення та відображення позивачем у податковій звітності з ПДВ сум податкових зобов`язань та податкового кредиту зі сплати податку на додану вартість за наслідками здійснення господарських операцій щодо придбання ТОВ "Компанія "СЕРПЕНЬ" консультаційних юридичних послуг у ТОВ "Фабія-К".
Судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що 03.01.2017 між ТОВ "ФАБІЯ-К" (виконавець) та ТОВ "Компанія "СЕРПЕНЬ" (замовник) укладений договір надання консультаційних юридичних послуг №03/01/2017-Ю, згідно якого виконавець надає замовнику консультаційні юридичні послуги /а.с. 122 т. 1/.
Згідно з пунктом 2.2 договору про надання консультаційних юридичних послуг №03/01/2017-Ю від 03.01.2017 передбачено, що початок виконання робіт визначається з моменту підписання додаткової угоди до цього договору з визначенням послуг, які повинні бути надані виконавцем замовнику.
Пунктом 2.3 означеного договору передбачено, що загальна вартість договору за надані послуги складається з сум, які визначаються в акті наданих послуг, протягом дії договору та є невід`ємною частиною договору. Підтвердженням надання послуг являється акт наданих послуг, що надається виконавцем для підписання замовнику в двох примірниках. Акт виконаних робіт складається та підписується по факту виконання робіт.
Додатковими угодами №1 від 03.01.2017, та №1 від 23.09.2017  визначено перелік послуг, що можуть надаватися виконавцем в рамках виконання договору від 03.01.2017 №03/01/2017-Ю.
В рамках виконання вказаного договору, ТОВ "ФАБІЯ-К" у вересні 2017 року надало "Компанія "СЕРПЕНЬ" юридичні послуги, про що складено акт приймання наданих послуг  №107 від 30.09.2017 /а.с. 125 т.1/.
На виконання умов договору від 03.01.2017 №03/01/2017-Ю сторонами 30 вересня 2017 року підписано звіт №1 про отримані послуги до акту наданих послуг  №107 від 30.09.2017 /а.с. 126 т.1/.
Крім того, 03.01.2017 між ТОВ "ФАБІЯ-К" (виконавець) та ТОВ "Компанія "СЕРПЕНЬ" (замовник) укладений договір надання послуг №03/01/2017, згідно якого виконавець в період з 03.01.2017 по 30.09.2017 надає замовнику послуги, що будуть стимулювати продажі, а саме здійснення пошуку нових та недопущення втрати наявних клієнтів, надання консультацій щодо асортименту, призначення та якості товару, проведення семінарів, навчань, проведення рекламних акцій та інших дій, що сприятимуть збільшенню аудиторії потенційних покупців, та сприятимуть таким продажам в порядку та відповідно до умов цього договору /а.с. 128 т. 1/.
В рамках виконання вказаного договору, ТОВ "ФАБІЯ-К" у вересні 2017 року надало "Компанія "СЕРПЕНЬ" послуги, про що складено акт приймання наданих послуг  №104 та №105 від 30.09.2017 /а.с. 132, 141 т.1/.
На виконання умов договору від 03.01.2017 №03/01/2017 сторонами 30 вересня 2017 року підписано звіти №1 та №1 про отримані послуги до актів наданих послуг №104, №105 від 30.09.2017 та додаток №1 до звіту /а.с. 133, 142 т.1, а.с. 84-133 т.4/.
Також, 03.01.2017 між ТОВ "ФАБІЯ-К" (виконавець) та ТОВ "Компанія "СЕРПЕНЬ" (замовник) укладений договір надання послуг №03/01/2017-1Бух, згідно якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання щодо виконання робіт з бухгалтерського обслуговування /а.с. 145 т. 1/.
Позивач вказав, що 30.09.2017 ним отримано від ТОВ "ФАБІЯ-К" акт №106 прийняття наданих послуг до договору 03/01/2017-1Бух від 03.01.2017 /а.с. 149 т.1/.
На виконання умов договору сторонами 30 вересня 2017 року підписано звіт №1 про отримані послуги до акту наданих послуг  №106 від 30.09.2017 та додатки №1, №2, №3, до звіту /а.с. 150 т.1, а.с. 1-83 т. 4/.
За результатами здійснення господарської операції між ТОВ  "Компанія "СЕРПЕНЬ" та ТОВ "ФАБІЯ-К" з придбання послуг, останнім виписані податкові накладні від 30.09.2017 №104, №105, №106, №107 /а.с. 158-163 т. 1/ на загальну суму 1124999 грн., в т.ч. ПДВ - 224999,80 грн.
Позивачем здійснено оплату винагороди за надані ТОВ "ФАБІЯ-К" у вересні 2017 послуги на суму 1124999 грн., в т.ч. ПДВ - 224999,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 23.02.218 №1389 на суму 50000 грн, в т.ч. ПДВ - 8333,33 грн., та договором про відступлення права вимоги №30/03 від 30.03.2018, згідно якого ТОВ "ФАБІЯ-К" (первісний кредитор) передав, а новий кредитор ТОВ "Брендстаф" набув право грошової вимоги згідно договорів про надання консультаційних юридичних послуг від 30.01.2017 №03/01/2017-Ю, про надання послуг від 03.01.2017 №03/01/2017, про надання бухгалтерських послуг від 03.01.2017 №03/01/2017-1Бух.
Колегія судів зазначає, що відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження недобросовісності Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ" як платника податку на додану вартість, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ" розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
На момент здійснення спірних послуг Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ" та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.
Потреба в укладенні згаданих правочинів обумовлена необхідністю здійснювати господарську діяльність з урахуванням видів діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ" .
Відповідно до пункту 5 наказу Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 "Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами" факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Оцінивши подані первинні документи за правилами статті 86 КАС України, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.
Податковим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не є вичерпними ознаками нереальності вчинених господарських операцій, якщо з інших даних вбачається фактична рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.
Крім того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентами платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сум податку по операціях з контрагентами до складу свого податкового кредиту у випадку, коли він виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження його розміру.
При цьому, відсутність  у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі №818/418/17.
У свою чергу, податкова інформація щодо контрагента по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі №813/1497/17.
Верховний Суд визнає, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.04.2019 у справі №826/6245/18.
У постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №813/4931/13-а, від 06.02.2018 у справі №802/4940/14 викладену правову позицію, згідно з якою податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку.
Відповідач ані до суду першої інстанції, ані в апеляційній скарзі не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.
Тому, можливі порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для них, а не для позивача.
Суд апеляційної інстанції також акцентує увагу на принципі індивідуальної відповідальності за вчинене порушення (частина друга статті 61 Конституції України).
Слід зазначити, що податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу (постанова Верховного Суду від 09.03.2019 у справі №810/302/15).
Колегія суддів зазначає, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію, складену відносно контрагента позивача, як підтвердження неможливості здійснення господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація призначена для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу та носить виключно інформативний характер і не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом.
До аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 18.12.2019 у справі №825/3891/14 та від 22.11.2019 у справі №817/2887/14.
Разом з цим, процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.
В даному випадку до перевірки, рівно як і до матеріалів справи, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між сторонами договорів та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.
Позиція контролюючого органу є суперечливою, оскільки, говорячи про нереальність операцій, відповідач повинен був коригувати як податковий кредит з податку на додану вартість, так і склад витрат. Однак, в акті перевірки не зазначено про заниження податку на прибуток позивачем.
Щодо посилань податкового органу на те, що ТОВ "ФАБІЯ-К" є фігурантом в кримінальних провадженнях як контрагент з ознаками фіктивності, колегія судів зазначає. 
Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту під час досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.
Докази наявності вироків, що набрали законної сили, а також де б досліджувались господарські операції між позивачем та контрагентами в рамках кримінального провадження на час складання спірних податкових повідомлень-рішень відсутні.
На підстав викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовано показники податкової звітності з податку на додану вартість, у зв`язку з чим твердження контролюючого органу в апеляційній скарзі про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими та недоведеними.
Аргументи відповідача в апеляційній скарзі про те, що Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ" тільки документувалось господарські взаємовідносини виключно для манипулювання податковою звітністю, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, є припущенням відповідача, а не достовірно встановленим фактом, підтвердженим належними доказами.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 30.03.2020 №0004130501 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 224 999,94 грн., за штрафними  санкціями в розмірі 112 499,97 грн.  належним чином під час судового розгляду не довів, у зв`язку з чим позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Колегія судів зазначає, що позивач документально довів реальність здійснення господарських операцій з контрагентом, а отже й достатність з цього питання документів, а отже оскаржуване податкове повідомлення - рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються неведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а також не зазначено в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року по справі № 440/2358/20  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Катунов    Г.Є. Бершов   	
Повний текст постанови складено  16.03.2021 року