П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2040/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Тарновецький І.І.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
16 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницького апеляційного суду про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницького апеляційного суду, в якому просив:
- визнати протиправними дії Хмельницького апеляційного суду, які полягають: у видачі довідки від 10.03.2020 про суддівську винагороду судді станом лише на 18 лютого 2020 року, без зазначення, що це суддівська винагорода судді, який працює на відповідній посаді, та із зазначенням Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 р. №2-р/2020 як підстави для видачі такої довідки, а також у видачі окремої довідки від 10.03.2020 про розмір допомоги на оздоровлення, яка виплачується судді при наданні відпустки, без зазначення у цій довідці підстави урахування вказаної допомоги - постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03.01.2017;
- визнати протиправною бездіяльність Хмельницького апеляційного суду, яка полягає у відмові видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді в Хмельницькому апеляційному суді, у тому числі про розмір допомоги на оздоровлення, яка виплачується судді при наданні відпустки, з 01 січня 2020 року із зазначенням встановлених законом та затверджених штатним розписом підстав зміни її складових та постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03.01.2017 як підстави урахування вказаної допомоги при перерахунку призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання.
- зобов`язати Хмельницький апеляційний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді в Хмельницькому апеляційному суді, у тому числі про розмір допомоги на оздоровлення, яка виплачується судді при наданні відпустки, з 01 січня 2020 року із зазначенням в довідці встановлених законом та затверджених штатним розписом підстав зміни складових суддівської винагороди та постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03.01.2017 у справі №686/23330/16-а як підстави урахування допомоги на оздоровлення при перерахунку призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Обгрунтовуючи власні доводи, апелянт відзначив, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено всіх важливих доводів позивача та не наведено висновків Верховного Суду, а обрано найбільш несприятливий для позивача підхід у вирішенні заявлених ним вимог, що у своїй сукупності суперечить висновкам Європейського суду з прав людини, наведеному в остаточному рішенні від 14.10.2010 року у справі "Щокін проти України".
Серед іншого, позивач відзначив, що суд першої інстанції незаконно послався на Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1), який не є законом, а є лише актом, прийнятим не уповноваженим органом. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти доводів позивача та просив залишити без задоволення подану апеляційну скаргу.
Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що 08.09.2016 постановою Верховної Ради України ОСОБА_1 звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області.
На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді.
03.01.2020 позивач звернувся до голови Хмельницького апеляційного суду із заявою, в якій просив видати довідку встановленої на час його виходу у відставку форми про суддівську винагороду судді Хмельницького апеляційного суду, який працює на відповідній посаді, з 01.01.2020, адже перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до вказаного Порядку, органи Пенсійного фонду України здійснюють виключно на підставі довідки, виданої судом, з якого суддя вийшов у відставку.
13.01.2020 за №06-37/2020/01-11/15 та № 06-38/2020/01-11-16 ліквідаційна комісія Апеляційного суду Хмельницької області видала дві окремі довідки
На підставі довідки ліквідаційної комісії від 13.01.2020 за №06-37/2020/01-11/15 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання і з 01.01.2020 виплачує його в розмірі 49943,52 грн.
29.01.2020 позивач подав заяву голові ліквідаційної комісії Апеляційного суду Хмельницької області, у якій, серед іншого просив повідомити, чи працюють у цьому суді судді, і чи отримують вони суддівську винагороду у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
31.01.2020 Хмельницький апеляційний суд видав позивачу копію штатного розпису на 2020 рік (тимчасовий з 01.01.2020), відповідно до якого посадовий оклад судді цього суду становить 115610,00 грн.
03.02.2020 головою ліквідаційної комісії Апеляційного суду Хмельницької області також направлено лист № 01-11/42/2020, у якому повідомлено, що штатний розпис на 2020 рік в цьому суді не затверджувався з причин звільнення всіх працівників суду.
14.02.2020 позивач звернувся до голови Хмельницького апеляційного суду із заявою, в якій, серед іншого, вкотре просив видати довідку про суддівську винагороду судді цього суду з 01.01.2020.
02.03.2020 за №01-17/35/2020 та № 01-17/36/2020 Хмельницький апеляційний суд видав довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
03.03.2020 позивач звернувся до голови Хмельницького апеляційного суду із заявою, у якій просив видати довідку про суддівську винагороду судді цього суду саме з 01.01.2020 із зазначенням у ній матеріальної допомоги на оздоровлення, присудженої постановою суду від 03.01.2017, а також повідомити чи працюють у цьому суді судді, у яких базовий посадовий оклад з 01.01.2020 до 18.02.2020 становив менше 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та судді, до базового розміру посадового окладу яких з 01.01.2020 додатково не застосовувався регіональний коефіцієнт, визначений у ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
10.03.2020 на заміну довідок від 02.03.2020 Хмельницький апеляційний суд видав дві окремі довідки, які на думку позивача не відповідають формі, встановленій на час його виходу у відставку, зазначивши у них посадовий оклад судді вже із застосуванням регіонального коефіцієнта.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у рішенні від 01.11.2018 у зразковій справі №0640/3835/18, дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та їх недоведеність.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.
Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.
Відповідно до частин 3,4 статті 142 «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці» (у редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016 року) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Разом з цим, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, а саме: пункт 22 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення», передбачав, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Пунктом 23 передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2016 постановою Верховної Ради України за заявою позивача його звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області. 16.09.2016 наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області позивача відраховано із штату суду.
На час звільнення позивача з посади судді був чинний Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2433-VІ від 07.07.2010 р. (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Закон № 2453-VІ).
30.09.2016 р. набрав чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 р. (далі - Закон № 1402-VIII).
Відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-УІІІ, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно п. 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402- VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р. №№41-45, ст.529; 2015р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Отже, норми ч. 4 ст. 142, п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIІІ безпосередньо пов`язують розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміром суддівської винагороди, яку отримує суддя, що працює на відповідній посаді.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено п. 22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). Зокрема, судді апеляційного суду отримують суддівську винагороду, виходячи з базового посадового окладу, що складається з 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (ст.135 Закону №1402-VIІІ).
Як встановлено з матеріалів справи, постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VIІІ «Про звільнення суддів», у зв`язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області.
Верховний Суд в рішенні від 01.11.2018 у зразковій справі №0640/3835/18 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, дійшов висновку, що посада судді, який вийшов у відставку до 30.09.2016, не є -відповідною», рівнозначною посаді судді того самого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, підтвердив здатність здійснювати судочинство і продовжує працювати у цьому суду.
Так, за висновком Верховного Суду для застосування ч. 4 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 з метою перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які пішли у відставку до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, тобто до 30.09.2016, «відповідною» є посада судді, який працює в тому самому суді до проходження кваліфікаційного оцінювання.
Також за висновком Верховного Суду судді, які виходили у відставку до 30.09.2016, не розраховували і не могли розраховувати на поширення на них нового розміру довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не працювали за «новими правилами», не отримували суддівську винагороду у розмірі, визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016.
Інше застосування положень ч. 4 ст. 143 Закону від 02.06.2016 призвело б до того, що судді, які вийшли у відставку до 30.09.2016 і жодного дня не працювали в умовах, коли конституційні вимоги до судді суттєво підвищилися, отримували б грошове утримання, у розмірі, більшому, ніж судді, які підтвердили відповідність цим вимогам (пройшли кваліфікаційне оцінювання) і відпрацювали в таких умовах щонайменше три роки.
Тобто до 18.02.2020р. п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402- VIII був тією правовою підставою, яка по-різному визначала розмір грошового утримання судді як при його призначенні, так і, при перерахунку, в залежності від дати виходу у відставку.
Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XIІ.
Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання, суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Згідно пункту 3 рішення Конституційного Суду України №2-р/202(і) від 18.02.2020року положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Разом з цим, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин, до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України. До правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що право у позивача на отримання довідки для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням суддівської винагороди у розмірі, визначеному Законом України № 1402-VIIІ, виникло з 18.02.2020р., а не з 01.01.2020., як вважає позивач, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № №1402-VIIІ.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визначений з 1 січня 2020 року базовий посадовий оклад судді апеляційного суду у розмірі 50 прожиткових мінімумів для нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може застосовуватися, так як суперечить вищевикладеним нормам законодавства.
Що стосується питання включення у довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді в Хмельницькому апеляційному суді, розміру допомоги на оздоровлення, яка виплачується судді при наданні відпустки, судова колегія зазначає наступне.
Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.
У рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п`ятий, шостий, сьомий п. 7 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Аналогічне правове регулювання закріплено в Законі України «Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2016 року.
Згідно з нормами ст. 136 Закону № 1402-VIII та ст. 134 Закону № 2453-VI суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Статтею 141 Закону № 2453-VI визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Отже, спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.
Колегія суддів зазначає, що за такого правового регулювання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Посилання позивача на положення статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати є безпідставним, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій та статус суддів».
Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 (справа №592/7834/17), від 09.11.2018 (справа №730/567/17) та від 23.11.2018 (справа №727/4730/17) і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку.
Також судова колегія враховує, що форма довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці визначена Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1), не передбачає матеріальної допомоги на оздоровлення.
Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, тому дії відповідача про надання окремої довідки, в якій зазначено розмір допомоги на оздоровлення є правомірними, внаслідок чого відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді в Хмельницькому апеляційному суді, із зазначенням, в тому числі, розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, яка виплачується судді при наданні відпустки з 01 січня 2020 року із зазначенням в довідці встановлених законом та затверджених штатним розписом підстав зміни складових суддівської винагороди та постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03.01.2017 у справі №686/23330/16-а як підстави урахування допомоги на оздоровлення при перерахунку призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання.
Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно та в межах наявних у нього повноважень.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права. Підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.