Постанова  
Іменем  України
 
15 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 563/1216/18
 
провадження № 61-7097св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Горинь Агро»,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнеагроленд», ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнеагроленд» на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року у складі судді Кулика Є. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Горинь Агро» (далі - ТОВ «Горинь Агро») звернулося до суду з позовом 
до товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнеагроленд» (далі - 
ТОВ «Рівнеагроленд») та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі.
Позовна заява мотивована тим, що 11 травня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 16 площею 2,1935 га, терміном на 10 років. Указаний договір зареєстровано 28 грудня 2010 року в Корецькому районному відділі Рівненської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК». 
Водночас, 30 вересня 2017 року ОСОБА_1 уклала договір оренди землі щодо вже орендованої земельної ділянки з іншою юридичною особою - 
ТОВ «Рівнеагроленд», терміном на 10 років.
ТОВ «Горинь Агро» вважало, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації договору оренди землі від 11 травня 2010 року не мала права передавати земельну ділянку в оренду, оскільки таке право до 2020 року належало 
ТОВ «Горинь Агро». Крім того, 31 липня 2018 року між ОСОБА_1 
та ТОВ «Горинь Агро» було укладено додаткову угоду щодо продовження дії договору оренди землі від 11 травня 2010 року № 16 до 27 грудня 
2030 року.
З урахуванням зазначеного, ТОВ «Горинь Агро» просило суд визнати недійсним договір оренди землі від 30 вересня 2017 року № б/н, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд», строком на 10 років щодо земельної ділянки площею 2,1935 га, кадастровий номер 5623081000:05:005:0064, розташованої на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року позовні вимоги ТОВ «Горинь Агро» задоволено.
Визнано недійсним договір оренди землі від 30 вересня 2017 року № б/н, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд», строком на 10 років щодо земельної ділянки площею 2,1935 га, кадастровий номер 5623081000:05:005:0064, розташованої на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення оспорюваного договору оренди землі між ТОВ «Рівнеагроленд» 
та ОСОБА_1 , діяв інший договір оренди тієї ж самої земельної ділянки, укладений між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 , а тому, як вважав суд першої інстанції, при укладанні оспорюваного договору оренди землі, сторонами недодержані вимоги статей 203, 215 ЦК України та приписи Закону України «Про орендну землі», що є підставою для визнання його недійсним.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Рівнеагроленд» задоволено частково. Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року 
у частині розподілу судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Горинь Агро» судові витрати, понесені зі сплатою судового збору у розмірі 
881,00 грн.
Стягнуто з ТОВ «Рівнеагроленд» на користь ТОВ «Горинь Агро» судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 881,00 грн.
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки 
на момент укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» договору оренди землі від 30 вересня 2017 року був чинним та продовжував діяти попередній договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений 11 травня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі. 
Разом із тим, оскільки ЦПК України не передбачає солідарного відшкодування відповідачами у справі судових витрат, витрати зі сплати судового збору, як вважав суд апеляційної інстанції, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача порівну по 881,00 грн із кожного.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, 
ТОВ «Рівнеагроленд», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року поновлено 
ТОВ «Рівнеагроленд» строк на касаційне оскарження рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи 
із Корецького районного суду Рівненської області.
У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій 
не надано належної правової оцінки державній реєстрації права оренди 
за договором оренди земельної ділянки площею 2,1935 га (кадастровий номер 5623081000:05:005:0064) від 11 травня 2010 року. Внесення запису 
до книги записів про державну реєстрацію договору неможливе 
без одночасного внесення відомостей про відповідну реєстрацію 
до Поземельної книги. 
ТОВ «Рівнеагроленд» вважало, що судами попередніх інстанцій не взято 
до уваги той факт, що у матеріалах справи відсутні докази щодо реєстрації договору оренди землі від 11 травня 2010 року № 16 між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 , а саме: відповідних відомостей в Поземельній книзі, 
що призвело до ухвалення незаконних рішень. Державна реєстрація права оренди земельної ділянки не була проведена відповідно до статті 120 ЗК України, оскільки відсутні відомості щодо реєстрації зазначеного договору 
в Поземельній книзі, що дає підстави вважати, що указаний договір 
не був укладений. 
ТОВ «Рівнеагроленд» вважало, що договір оренди землі від 30 вересня 
2017 року, укладений між товариством та ОСОБА_1 , відповідає нормам чинного законодавства України та містить всі істотні умови договору, оскільки такий договір було зареєстровано у реєстрі речових прав 
10 листопада 2017 року строком на 10 років і після такої реєстрації 
ТОВ «Рівнеагроленд» відкрито використовувало спірну земельну ділянку 
у своїй господарській діяльності, здійснювало обробіток та посіви, сплачувало орендну плату.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.
У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ТОВ «Горинь Агро», у якому заявник посилався на те, що касаційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій у повному обсязі з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, надано належну оцінку всім доказам, поясненням та запереченням, наданим сторонами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
11 травня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки № 16, відповідно до умов якого остання передала ТОВ «Горинь Агро» в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,1935 га, кадастровий номер 5623081000:05:005:0064, сільськогосподарського призначення, 
що знаходиться на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 10 років (а. с. 8-13).
Вказаний договір 28 грудня 2010 року було зареєстровано у Корецькому районному відділі Рівненської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 
за № 041059000328.
Відповідно до пункту 12.5 вказаного договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. 
Пунктом 14.1 цього договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
31 липня 2018 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 11 травня 2010 року № 16, відповідно до умов якої дію вказаного договору оренди земельної ділянки продовжено строком на 20 років до 27 грудня 2030 року (а. с. 23).
30 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,1935 га, кадастровий номер якої 5623081000:05:005:0064, сільськогосподарського призначення, 
що знаходиться на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 10 років (а. с. 62-63).
Згідно інформаційної довідки від 28 липня 2018 року № 132476313 
з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 10 листопада 2017 року проведено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «Рівнеагроленд» та ОСОБА_1 
від 30 вересня 2017 року (а. с. 24-25).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ТОВ «Рівнеагроленд» задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати 
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги 
цих висновків не спростовують.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір 
є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», іншими законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, 
а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно 
до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною третьою статті 792 Цивільного кодексу України передбачено, 
що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
ЗК України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України «Про оренду землі» врегульовано відносини, 
що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами 
у зв`язку із передачею її у користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
Згідно з частиною другою статті 125 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
Частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права 
на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності 
на земельну ділянку відповідно до закону.
Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що на момент укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнеагроленд» договору оренди землі від 30 вересня 2017 року продовжував діяти попередній договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений 11 травня 2010 року 
між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 , обґрунтовано виходив із наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі, оскільки право користування земельною ділянкою, яке виникло та існувало у позивача на підставі указаного договору оренди землі з ОСОБА_1 , порушено внаслідок укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки між відповідачами, і таке право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.
Разом із тим внаслідок укладення договору від 30 вересня 2017 року 
ТОВ «Рівнеагроленд» набуло право оренди земельної ділянки, 
що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки, у зв`язку із чим суд першої інстанції, 
з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про порушення права ТОВ «Горинь Агро» на оренду земельної ділянки та наявність підстав для визнання оспорюваного договору землі недійсним.
Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному 
в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (провадження № 14-442цс19).
Аналогічний правовий висновок міститься також у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 563/1207/18 (провадження 
№ 61-7101св19) та від 04 вересня 2020 року у справі № 563/1211/18 (провадження № 61-7105св19).
Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо реєстрації договору оренди землі від 11 травня 2010 року № 16, укладеного між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 , є безпідставними 
та необґрунтованими, оскільки факт реєстрації 28 грудня 2010 року цього договору (номер запису в Державному реєстрі земель 041059000328) підтверджується даними Управління Держгеокадастру у Корецькому районі Рівненської області.
Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди заявника 
з висновками суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України
(у редакції, чинній станом на 18 травня 2020 року).
Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність 
та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти, 
що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої 
та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело 
або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнеагроленд» залишити без задоволення.
Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року в не скасованій апеляційним судом частині та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта 
Є. В. Синельников
В. В. Шипович