КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД                                       
                                                                                03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А

Справа № 757/32656/16-ц                                                                                          Головуючий у 1 інстанції - Васильєва Н.П.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/986/2021                                                     Доповідач  -  Мараєва Н.Є.     
                                               
                                                       ПОСТАНОВА 
                                                   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
2.03.2021 р. Київський Апеляційний  суд    в складі  суддів судової  палати з розгляду 
цивільних  справ :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів -  Заришняк Г.М., Рубан С.М.
При секретарі - Гаврюшенко К.О.
Розглянули у відкритому  судовому  засіданні  в  приміщенні Київського апеляційного
суду  в порядку спрощеного позовного провадження 
Цивільну справу за апеляційною скаргою 
      представника ОСОБА_1 
на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року
в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до 
ОСОБА_1 
      про звернення стягнення на предмет іпотеки
Заслухавши  доповідь  судді Мараєвої Н.Є.,  пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши  
матеріали   справи, обговоривши  доводи  апеляційної  скарги, колегія суддів,-
                                                             В с т а н о в и л а :
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Звернуто стягнення на предмет застави згідно договору застави № Z2/1127085 від 24 лютого 2012 року, а саме транспортний засіб марка Lехus модель ІS 250, 2011 р.в„ номер шасі: НОМЕР_1 , нові державні реєстраційні номери НОМЕР_2 , який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 шляхом його продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 4/1127085 від 24.02.2012 р., яка складає 517 460,17 грн. і включає: заборгованість по простроченому кредиту в розмірі 240 844, 35 грн., нарахованих відсотків за період з 24.05.2016 р. по 31.05.2016 року - 715, 95 грн., нарахованих відсотків за період з 01.06.2016 р. по 23.06.2016 року - 2 058, 36 грн., прострочених відсотків - 116 231, 50 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків - 157 610, 01 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» 1 378,00 грн.  у відшкодування судових витрат та 630,00 грн. - витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Справа  розглядалася  судами неодноразово. 
Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 р. - скасовано постанову Київського апеляційного суду від 18.12.2019 р., а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі  представник ОСОБА_1  просить заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016  скасувати  і постановити нове рішення, яким в задоволенні  позову відмовити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема,  що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна  скарга підлягає задоволенню  з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом,  23 серпня 2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти на придбання транспортного засобу марки Nissаn Тііdа для особистих потреб у розмірі 127 220 грн., строком користування з 23 серпня 2011 року по 22 серпня 2015 року включно. Додатками до кредитного договору є графік погашення та умови надання, обслуговування та погашення кредиту.
Також, 24 лютого 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти на придбання транспортного засобу марки Lехus ІS 250 для особистих потреб, у розмірі 288 996,77 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,6 % строком користування з 24 лютого 2012 року по 23 лютого 2015 року включно. Додатками до кредитного договору є графік погашення та умови надання, обслуговування та погашення кредиту.
З метою забезпечення виконання кредитного договору 24 лютого 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладений договір застави, предметом якого є автомобіль марки LехиS ІS 250,   року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 (а.с.24, т.1).
Відповідно до пункту 2.1. договору застави право застави виникає в момент укладення цього договору та його нотаріального посвідчення. Пріоритет права заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави відносно вимог інших осіб виникає з моменту державної реєстрації обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Згідно п. 3.2. договору застави заставодавець зобов`язаний не відчужувати предмет застави, не передавати його в оренду (тимчасове користування) іншим особам без згоди заставодержателя.
Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 35072867, застава рухомого майна за договором застави від 24 лютого 2012 року, стягувач ПАТ «Креді Агріколь Банк», зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 28 лютого 2012 року 
18 вересня 2012 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» направив на адресу ОСОБА_2 вимогу, в якій повідомляв про необхідність погашення заборгованості на суму 99 863,37 грн., повторну вимогу про погашення заборгованості на суму 97 057,36 - банк направив 15 січня 2013 року. 
Також  встановлено, що у березні 2013 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитними договорами  від 23 серпня 2011 року та від 24 лютого 2012 року у розмірі 100 379,25 грн.  та 264 458,32 грн.,  відповідно. 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва  від 01 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 364 837,57 грн. (справа № 761/8084/13-ц). 
З 28 серпня 2013 року право власності на автомобіль марки Lехus ІS 250 перереєстровано на ОСОБА_1 з державним номерним знаком НОМЕР_5 (а.с.212, т.1).
Згідно  витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна  від 20 квітня 2017 року № 52053629, відповідно до якого за параметрами запиту «номер державної реєстрації НОМЕР_7» інформація у реєстрі - відсутня (а.с.214, т.1).
Таким  чином,  з  матеріалів  справи вбачається, що  перед  відчуженням автомобіля на користь   ОСОБА_1   його попередній  власник  ОСОБА_2 змінив  державний реєстраційний номер, за яким  було зареєстровано обтяження - НОМЕР_6 на інший НОМЕР_7 , за яким  обтяжень зареєстровано не було.
Згідно з наданим ПАТ «Креді Агріколь Банк» розрахунком заборгованість ОСОБА_2 станом на 23.06.2016 р. за кредитним договором від 24 лютого 2012 року становить 517 460,17 грн., з яких: прострочена заборгованість - 240 844,35 грн.; нараховані відсотки за період з 24 по 31 травня 2016 року - 715,95 грн.; нараховані відсотки за період з 01 по 23 червня 2016 року - 2 058,36 грн.; прострочені відсотки - 116 231,50 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди - 157 610,01 грн.
Так, обґрунтовуючи  свій позов,  ПАТ «Креді Агріколь Банк» як на підставу своїх вимог посилався на те, що банк надав ОСОБА_2 кредит для придбання транспортного засобу марки Lехus ІS 250 для особистих потреб, що кредитний договір був забезпечений договором застави. 
Крім того, банк вказував, що на момент набуття відповідачем права власності на спірний транспортний засіб, запис про обтяження був чинним і застава зберегла силу для нового власника. 
Тому, банк  просив  суд  в рахунок погашення заборгованості  за кредитним договором від 24.02.2012 р.  у розмірі 517 460,17 грн. звернути  стягнення на автомобіль  марки Lехus ІS 250, 2011 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , який зареєстрований на ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Отже, спір у справі виник у зв`язку з виконанням договору застави.
Скасовуючи ухвалу апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року виходив з того, що належним підтвердженням обтяження заставою спірного автомобіля є підтвердження чинності запису № 12220850 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на цю дату. З метою перевірки вказаних обставин, суд касаційної інстанції направив справу до апеляційного суду. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд в постанові від 18.12.2019 р. дійшов висновку про відсутність доказів чинності запису № 12220850 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 28 серпня 2013 року (дата укладення правочину відчуження спірного автомобіля).
Скасовуючи вказану  постанову апеляційного суду, колегія суддів Верховного Суду, зокрема,  зазначала  наступне.
Так,  обґрунтовуючи доводи позовних вимог, ПАТ «Креді Агріколь Банк» посилався на те, що ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі  288 996,77 грн. для особистих потреб на підставі кредитного договору від 24 лютого 2012 року, який був забезпечений договором застави від 24 лютого  2011 року.  
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 кредитного зобов`язання за договором кредиту від 24 лютого  2011 року, а також за іншим договором кредиту від 23 серпня 2011 року, банк стягнув на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2013 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитними договорами у розмірі 364 837,57 грн. (справа № 761/8084/13-ц (а.с.36, т.1).
На виконання вказаного рішення 12 вересня  2011 року Шевченківський районний суд міста Києва видав виконавчий лист від 01 липня 2013 року № 761/8084/13-ц (2/761/4452/2013).
10 жовтня 2013 року постановою відділу державної виконавчої служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/761/4452/2013.
Постановою ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ у Вінницькій області  від 04 грудня 2013 року оголошено розшук майна: автомобіль марки Lехus модель ІS 250, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 ; автомобіля марки Nissan Тііdа, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8 , що належать ОСОБА_2 . 
Постановою ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ у Вінницькій області  від 20 лютого 2015 року повернуто виконавчий документ стягувачу у зв`язку з відсутністю майна. 
Таким чином, виконавчий лист щодо виконання судового рішення про стягнення заборгованості не виконаний.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст.1 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Частиною першою статті 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Частиною другою статті 17 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнового права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. 
Згідно ч.1 статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. 
Порядок звернення стягнення на предмет застави передбачений статтею 20 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, відповідно до частини сьомої якої, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.
Відповідно до пункту 5.1. договору застави від 24 лютого 2012 року разі невиконання чи неналежного виконання заставодавцем зобов`язань, передбачених кредитним договором та цим договором, заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги у розмірі, визначеному кредитним договором та цим договором в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відшкодування суми кредиту, процентів за кредитом, щомісячної комісії, пені, штрафу, збитків, завданих простроченням виконання зобов`язань, витрат,пов`язаних із зверненням стягнення на предмет застави, та його реалізацією (нотаріальні послуги, виконавчий збір тощо).
Згідно ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.
За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14, постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 (провадження  № 61-3383св19) та від 29 січня 2020 року у справі № 344/9053/17 (провадження № 61-11007св19). 
З огляду на викладене,  скасовуючи попередню постанову, Верховний Суд звертав увагу суду на те, що  для вирішення питання, чи зареєстрований спірний автомобіль як об`єкт застави,  необхідно перевірити  чинність запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; що при попередньому розгляді справи не було надано належної оцінки листу приватного нотаріуса як особи, до компетенції якої віднесено надання відповідних витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність записів про обтяження майна.
Також, зазначав, що  при новому розгляді справи, апеляційному суду слід вирішити питання про залучення до  участі у справі боржника за кредитним договором відповідно до вимог статті 365 ЦПК України та  встановити на підставі наявних доказів розмір заборгованості.
Так, з матеріалів справи вбачається, що, обгрунтовуючи доводи позовних вимог, ПАТ «Креді Агріколь Банк» надав до матеріалів справи відповідь приватного нотаріуса - державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до якої зазначено, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься інформація про те, що обтяження № 12220850 зареєстровано 28 лютого 2012 року, з терміном дії до 28 лютого 2017 року; що 20 жовтня 2016 року зареєстровано звернення стягнення. У записі про обтяження № 12220850 відсутня інформація про припинення/виключення запису до закінчення терміну дії. Таким чином, нотаріусом зазначено, що обтяження № 12220850 перебувало у реєстрі з дати реєстрації 28 лютого 2012 року до закінчення терміну дії 28 лютого 2017 року. Також вказано, що вказаний запис на поточний момент є архівним (запис автоматично вилучений по завершенню п`ятирічного терміну зберігання), тому Державний реєстр обтяжень рухомого майна не дозволяє сформувати витяг, інформація доступна тільки для перегляду (а.с.203, т.2). 
Виконуючи відповідно до вимог ст.417 ЦПК України  вказівки ухвали касаційної  інстанції,  судом  апеляційної інстанції відповідно до  вимог ст.365 ЦПК України до участі  у справі було залучено боржника за кредитним договором  як 3-особу - ОСОБА_2 , який неодноразово викликався  у  судові засідання  апеляційного суду.
Проте, на неодноразові виклики суду апеляційної інстанції, ні 3-особа ОСОБА_2 , ні представник позивача - АТ «Креді Агріколь Банк» в судові  засідання не з`явилися, жодних письмових документів  не надали. 
Згідно пояснень сторони відповідача  3-особа - ОСОБА_2 проживає у США.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування  не може ґрунтуватися на припущеннях.
За  таких обставин, судова  колегія дійшла  висновку щодо постановлення  рішення  на підставі  оцінки  наявних у матеріалах справи документів.
Так, Верховний Суд своїх постановах зазначав, що для  вирішення  питання  чи зареєстрований спірний  автомобіль як об`єкт застави, при новому розгляді суду апеляційної  інстанції необхідно перевірити чинність запису в  Державному  реєстрі обтяжень рухомого майна.
Як  було  зазначено вище, ПАТ «Креді Агріколь Банк» надав до матеріалів справи відповідь приватного нотаріуса - державного реєстратора прав на нерухоме майно, якій зазначено, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься інформація про те, що обтяження № 12220850, зареєстрованого  28 лютого 2012 р.  з терміном дії до 28 лютого 2017 р.; що цей  запис автоматично вилучений по завершенню п`ятирічного терміну зберігання, і на даний час він є архівним,  тому Державний реєстр обтяжень рухомого майна не дозволяє сформувати витяг.
Згідно п.п.2, 28-30, 32, 34, 35 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна (ред. Від 08.12.2018 р., яка була  чинна  на  момент надання відповіді нотаріуса) фізична  чи юридична  особа мала право отримати витяг в паперовій або електронній формі про наявність чи відсутність запису в Реєстрі про обтяження.
Виходячи із змісту  вказаних  норм, єдиним документом, який відповідно  до закону може  бути виданий за плату для підтвердження наявності або відсутності запису  про обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого  майна на ту чи іншу  дату є витяг, який може  бути надано також  і  нотаріусом.
Жодним положенням  закону  не передбачено можливості  надання нотаріусом інформації з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо наявності  запису про обтяження  у  вигляді  відповіді на звернення особи.
Так, заперечуючи проти вказаних доводів сторони позивача, представник  відповідачки, зокрема, зазначала, що  відповідь  нотаріуса не є  допустимим доказом в даній  справі, оскільки  не є  передбаченим законом  документом для підтвердження наявності або відсутності обтяження.
Оскільки, відповідь нотаріуса одержана  з порушенням встановленого законом порядку, то вона не може бути взята  до  уваги  як доказ на підтвердження чи спростування будь-яких  обставин.
Такі  доводи сторони  відповідача є слушними.
Крім того,  обґрунтовуючи свої  заперечення  представник відповідачки звертала  увагу суду  на дострокове стягнення  заборгованості за кредитними  договорами за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від  01 липня 2013 року у справі № 761/8084/13-ц  та на пропуск  позивачем  строку  позовної  давності, про що  стороною  відповідача  було подано заяву про  застосування  строку позовної  давності.
Таким  чином, оскільки всупереч встановленому ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язку  кожної сторони довести належними та допустимими доказами обставини, на які вона  посилається, позивачем  не надано суду  відповідного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, в якому містилась би інформація, що станом на 28.08.2013 р. запис  про обтяження автомобіля був наявним у Державному  реєстрі обтяжень рухомого майна, то  доводи  позивача  щодо існування  обтяження  автомобіля  на  момент його  відчуження  відповідачці ОСОБА_1 - не  можуть  бути  взяті  до уваги.
До того ж, не можна вважати доведеним  розмір заборгованості, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет застави, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від  01 липня 2013 року у справі № 761/8084/13-ц стягнуто заборгованість за двома кредитними договорами в сукупному розмірі 364 837,57 грн. (а.с.36, 37, т.1), і після ухвалення нього рішення позивачем були донараховані  відсотки та пеня.
Так, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо стягнення усієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, свідчить про односторонню зміну кредитором кінцевого строку виконання основного зобов`язання і припинення права на нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, так як у охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц), а тому,  підстав для донарахування відсотків і пені у позивача не було.
 З огляду  на  викладене, судова  колегія  вважає, що позовні  вимоги  є недоведеними. 
За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, тому  воно підлягає скасуванню з  постановленням нового рішення  про  відмову в задоволенні позовних  вимог.
Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368,  374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
                                                   П о с т а н о в и л а :   
Апеляційну скаргу  представника   ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року - скасувати і постановити нове, яким в задоволенні  позову Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до   ОСОБА_1   про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
 Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду  протягом  тридцяти днів з  дня  складення  повного  судового рішення.
Повний текст складено   23.03.2021 р.
 
Головуючий  :    
                                                                        Судді :