ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України
01 березня 2021 року
м.Харків
Справа № 643/14267/19
Провадження № 22-ц/818/815/21 
Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Кругової С.С
суддів: Пилипчук Н.П.,Тичкової О.Ю.
за участю секретаря: Каплоух Н.Б.
учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»
третя особа – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 до КП «Харківводоканал», треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди та позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 до КП «Харківводоканал», треті особи – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до КП «Харківводоканал», в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., посилаючись на те, що співробітники відповідача протягом двох років не припиняють психологічного тиску на власників житла тривалими візитами та повідомленнями з погрозами на адресу майна (а.с.67-69).
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 . 01 грудня 2017 року між позивачем та КП «Харківводоканал» укладений договір № 38747/1/м про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. За даною адресою на позивача та ОСОБА_2 КП «Харківводоканал» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , по якому боргу не має. В 2017 році він повідомляв КП «Харківводоканал», що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не є власниками зазначеної вище квартири, не зареєстровані в ній і не проживають. Однак співробітники КП «Харківводоканал» направляли повідомлення за адресою: АДРЕСА_2 про відключення від послуг водопостачання та водовідведення, оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та сума їх боргу закріплені за даною адресою. Позивач вважає, що дії співробітників КП «Харківводоканал» порушують його права як споживача, який не має заборгованості перед відповідачем.
У лютому 2020 року  третя особа  ОСОБА_2  також звернулася до суду з позовом до КП «Харківводоканал», треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, в якому просила зобов`язати відповідача скасувати особовий рахунок НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , відкритий на ОСОБА_4 ; стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., судові витрати покласти на відповідача. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначала, що вона та ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживає вона з позивачем та сином ОСОБА_5 , 2005 року народження. Після придбання квартири на її ім`я стали надходити вимоги від відповідача про сплату боргу в сумі 8478,00 грн., який сформувався до 19.07.2017 року по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_6 . Одним з візитів в житло співробітники Департаменту примусових стягнень та контролю КП «Харківводоканал» з повідомленнями про відключення квартири від водопостачання, прийшли коли малолітній син був вдома сам, через домофон вимагали відчинити двері для вручення вимоги, після чого її син злякався, а вона зазнала душевних страждань через неправомірну поведінку співробітників відповідача. Позивачу не відомо, як особовий рахунок № НОМЕР_2 КП «Харківводоканал» перевів на неї, а потім на ОСОБА_4 , оскільки письмових договорів вона не укладала. Треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не є співвласниками, користувачами, споживачами за адресою: АДРЕСА_2 , про що неодноразово повідомлялося КП «Харківводоканал». Заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я позивача, заборгованості не має (а.с. 138-141).
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 та позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 звернулися з апеляційними скаргами.
Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просили рішення суду скасувати на постановити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційних скаргах посилались на ті самі підстави та зазначали ті самі доводи, що і під час подання позовів.
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» зазначило, що підприємство ніколи не пред`являло вимоги до ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості, що утворилася до моменту купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . У квитанціях по сплаті підприємство зобов`язано зазначати інформацію, що відображена на особовому рахунку, відповідно до норм діючого законодавства. Рахунок може носити лише інформаційний характер, оскільки законодавчо не затверджено обов`язкову форму рахунку. Вважають, що КП «Харківводоканал» при здійсненні нарахування плати за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 керується діючим законодавством України, не порушуючи прав споживачів. Жодних претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підприємство не має. Та жодних доказів, що підтверджують систематичні візити представників КП «Харківводоканал» до споживача також не додано. Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області проводилася перевірка дотримання КП «Харківодоканал» законодавства про захист прав споживачів за адресою: АДРЕСА_2 на підставі звернення ОСОБА_1 , а також для перевірки виконання припису раніше виданого на підставі акта перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 14.03.2018 № 187. За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено відповідний акт від 16.07.2018 № 1683, яким встановлено, що порушень законодавства про захист прав споживачів не виявлено.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору  ОСОБА_2  в особі представника ОСОБА_1  задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач та третя особа належним чином були повідомлені про розгляд справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що неправомірних дій з боку КП «Харківводоканал» по відношенню до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судом не встановлено.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Судом встановлено, що 19.07.2017 між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 1571, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мараєвою Я.В., відповідно до якого Продавець передає у спільну часткову власність Покупців квартиру АДРЕСА_1 , а Покупці приймають в рівних частках, по 1/2 частці кожний, вказану квартиру і сплачують її вартість за ціною і на умовах, встановлених в цьому договорі. 

За адресою АДРЕСА_2 КП «Харківводоканал» відкрито два особових рахунки: № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 та № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Нарахування за особовим рахунком № НОМЕР_2 не здійснюються з моменту не проживання за вказаною адресою колишніх власників квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , проте за особовим рахунком присутня заборгованість у розмірі 8513,70 грн. 
З 19.07.2017 за адресою: АДРЕСА_2 особовий рахунок за правовстановлюючими документами переоформлений на ОСОБА_2 .
Судовим наказом Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 2682,43 грн., а саме: за послуги централізованого водопостачання в період з 01.03.2011 по 28.02.2014 в розмірі 1773,81 грн., за послуги централізованого водовідведення за період з 01.05.2011 по 28.02.2014 в розмірі 733,20 грн., а також індекс інфляції – 65,78 грн. і 3% річних – 109,64 грн. Судовий наказ боржниками – третіми особами у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не виконаний. 
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року скасовано, у задоволенні заяви Комунального підприємства «Харківводоканал», заінтересована особа – Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про заміну сторони у виконавчому провадженні правонаступником у цивільній справі за заявою КП «Харківводоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відмовлено (а.с.50-56).
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що дії співробітників КП «Харківводоканал» порушують їх права як споживачів, які не мають заборгованості перед відповідачем.
Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово- комунальні послуги».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Статтею 13 зазначеного Закону передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг.
Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з постачання холодної води і водовідведення, порядок обліку і оплати цих послуг регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Цими Правилами також встановлені права та обов`язки виконавця послуг, яким у даному випадку є КП «Харківводоканал».
Відповідно до п.20 зазначених «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

В період з 05.07.2018 по 16.07.2018 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області проводилася перевірка дотримання КП «Харківодоканал» законодавства про захист прав споживачів за адресою: АДРЕСА_2 на підставі звернення ОСОБА_1 , а також для перевірки виконання припису раніше виданого на підставі акта перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 14.03.2018 № 187. За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено відповідний акт від 16.07.2018 № 1683, яким встановлено, що порушень законодавства про захист прав споживачів не виявлено. 
В період з 25.10.2018 по 07.11.2018 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області проводилася перевірка дотримання КП «Харківодоканал» законодавства про захист прав споживачів за адресою: АДРЕСА_2 на підставі звернення ОСОБА_2 . За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено відповідний акт від 07.11.2018 № 3122, яким встановлено, що порушень законодавства про захист прав споживачів не виявлено.

Зважаючи на те, що за вказаною адресою на одному із особових рахунків утворилася заборгованість та зі сторони представників КП «Харківводоканал» проводилась робота по з`ясуванню нового місця проживання боржників, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає порушень законодавства про захист прав споживачів зі сторони відповідача.

Враховуючи позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 19.09.2019 року по справі №т 629/367/17, відповідно до якої направлення споживачам квитанцій та повідомлень, внесення змін до особового рахунку та зобов`язання списувати заборгованість не є агресивною підприємницькою діяльністю, тому обставини, на які посилались позивачі в обґрунтування позовних вимог, не дають підстав для висновку, що дії комунального підприємства містять ознаки агресивної підприємницької діяльності в розумінні положень      Закону України «Про захист прав споживачів», що в свою чергу виключає наявність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статті 23 ЦК України.
Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Доказів здійснення неправомірних дій з боку КП «Харківводоканал» по відношенню до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
Сам по собі факт повідомлення боржників про те, що за їх адресою рахується два особових рахунки та враховуючи те, що за вказаною адресою на одному із особових рахунків утворилася заборгованість не є порушенням прав споживача та не є підставою для відшкодування споживачу моральної (немайнової) шкоди.
Позивачами не доведено факт завдання їм моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між завданням цієї шкоди і протиправністю дій відповідача.
Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційні скарги   ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору  ОСОБА_2 в особі представника  ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                  С.С. Кругова

Судді                                                                        Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови 
складено 2 березня 2021 року.