УХВАЛА

23 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 160/3924/20
адміністративне провадження № К/9901/3980/21
Cуддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді: Мацедонська В.Е.,
перевіривши  касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову  Третього апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року
у    справі № 160/3924/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, у якій останній просив суд: 
- визнати протиправними дії Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради щодо надання відповіді на запит ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації від 07.03.2020 року з порушенням вимог національного законодавства у сфері доступу до публічної інформації;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути запит на доступ до публічної інформації від 07.03.2020 року та надати ОСОБА_1 відповідь згідно з національним законодавством.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року додаткове рішення суду першої інстанції скасовано, відмовлено у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивачем подано касаційну скаргу.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно із частиною четвертою  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини 2  статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах 2 і 3  статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень  КАС України  дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1  статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права  має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4  статті 328 КАС України  як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на підпункт 1 частини 4  статті 328 КАС України  як на підставу для касаційного оскарження судових рішень, однак зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано правової позиції, сформованої у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 року у справі №807/1689/19, при цьому зазначивши, що вказана правова позиція застосована Касаційним адміністративним судом у постанові від 09.12.2020 року у справі №824/1276/18-а.
Однак, дане посилання є необґрунтованим, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається відсутність вказаної позивачем постанови Верховного Суду у справі №807/1689/19.
Також, суд не може брати до уваги посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.12.2020 року у справі №824/1276/18-а, оскільки предметом спору у вказаній справі є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а отже, правовідносини не є подібними до правовідносин даної справи. 
При цьому, скаржником не наведено, яка саме норма права застосована судом апеляційної інстанції без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Крім того, у касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник наводить статті  Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Однак, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. Натомість, скаржником в касаційній скарзі не наведено таких обґрунтувань, а лише процитовано рішення судів першої та апеляційної інстанції.
В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені  статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до  КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження постанови  Третього апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року.
Керуючись статтями  248,  328,  332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову  Третього апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у    справі № 160/3924/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.                    

Суддя-доповідач                                                                                                                                              В.Е. Мацедонська