ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2021 року

м.Харків

справа № 643/9646/19

провадження № 22-ц/818/755/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , 

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2020 року, постановлене під головуванням судді Горбунової Я.М., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 52 453 ,36 грн., у відшкодування моральної шкоди - 2 000 грн., а також стягнуто з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 13 червня 2018 року, винних не встановлено, провадження у адміністративній справі закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, страховою компанією визначена та виплачена сума матеріального збитку позивачки у розмірі 62 609,58 грн., яка не перевищує ліміт відповідальності страховика. Таким чином ОСОБА_2 вважає, що шкода, спричинена ОСОБА_1 внаслідок ДТП, відшкодована страховою компанією у повному обсязі. А розрахункові документи на загальну суму 105 330,02 грн., які надані позивачкою, - не є належними та допустимими доказами у справі, оскільки вони інформують про вартість послуг, а не про дійсну сплату позивачкою таких послуг.
ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, просила рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2020 року оскаржується відповідачем в частині задоволених позовних вимог, позивачкою рішення суду не оскаржується.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль, сталася з вини відповідача ОСОБА_2 . Сторони не заперечують проти виплати позивачці страховою компанією на відшкодування шкоди суми у розмірі 52 876,66 грн. При цьому фактичні збитки відповідача визначаються вартістю фактично понесених затрат на відновлення належного їй автомобіля та складають 105 330, 02 грн., з яких: 84 430 грн. на придбання автозапчастин та 20 900,02 грн. по акту виконаних робіт. Тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 52 453, 36 грн. (105 330, 02 грн. - 52 876,66 грн), моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. з урахуванням розумності на справедливості, а також судових витрат та витрат на правову допомогу.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 13 червня 2018 року в районі буд. 199-Д по пр. Московському в м. Харкові та на перехресті з вул. Плеханівською в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21063», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічні пошкодження.
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому зазначено, що враховуючи пояснення учасників та свідків щодо механізму ДТП, висновок експертизи, суд вважає, що настання ДТП відбулося в наслідок недодержання водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, а саме, п.п.8.73 та 3.10 ПДР України (а.с.27).
На момент зазначеної вище ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» відповідно до Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 7963210, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн., розмір франшизи - 2000 грн., забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ 21063», р.н. НОМЕР_1 (а.с.94).
18 червня 2018 року АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» отримало від ОСОБА_1 письмове повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування (а.с.28).
Страховик, у встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки, здійснив огляд транспортного засобу із залученням експерта. Оцінка ринкової вартості та розміру шкоди, завданої транспортному засобу марки «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 , була проведена експертом Мороз С.М . 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №59/06/18 від 21 червня 2018 року, складеного експертом Мороз С.М., встановлено, що ринкова (дійсна) вартість автомобіля марки «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 , складає 345 990 грн., вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає - 121 660,99 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 62 609,58 грн. (а.с.133-137).
Листом від 29 березня 2019 року АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» повідомило ОСОБА_1 , що сума страхового відшкодування буде сплачена з вирахуванням безумовної франшизи (2000 грн.), та зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ (7732,92 грн.). Підлягає виплаті 52 876,66 грн. (62609,58 - 2000 - 7732,92) (а.с.29).
Сторони не заперечують, що страхове відшкодування у розмірі 52 876,66 грн. було виплачено АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» позивачці.
Разом з тим для визначення розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, 13 липня 2018 року ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_5 підписала договір №321/18 на надання послуг по автотоварознавчому дослідженню (а.с. 11).
Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 34С від 05 вересня 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 , становить 135 846,21 грн. з урахуванням НДС на замінюючі складові частини КТС; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 , становить 69 723,99 грн. з урахуванням НДС на замінюючі складові частини КТС (а.с.34-37).
Надані позивачем товарні чеки (а.с.16-26) свідчать про те, що для відновлення та ремонту автомобіля «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 , після ДТП позивачка сплатила 105 330,02 грн., з яких: 84 430 грн. - на придбання запчастин та 20 900,02 грн. - за виконані роботи.
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що винним у ДТП, яка сталася 13 червня 2018 року, є відповідач, з якого слід стягнути майнову шкоду у розмірі 52 453, 36 грн., як різницю між сумою витраченою на відновлення транспортного засобу (105 330, 02 грн.) та страховою виплатою (52 876,66 грн.). Крім того, позивачка зазначає, що у результаті ДТП їй також завдано моральну шкоду. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду у розмірі 52 453, 36 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч.1 ст. 1166, ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В деліктному зобов`язанні діє принцип відшкодування шкоди в повному обсязі (ст.ст.22, 1166 ЦК України). 
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Водночас принципи регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Тобто винятком із загального правила вважається страхування відповідальності, суть і призначення якого саме й полягає в тому, що страховик згідно з договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів бере на себе обов`язок відшкодувати третім особам шкоду, завдану страхувальником.
Відшкодовуючи шкоду за боржника, його страховик здійснює страхову виплату - страхове відшкодування лише в межах страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тобто у такому разі потерпілий має право звернутися безпосередньо до страхувальника (завдавала шкоди, відповідальної особи) з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З метою захисту інтересів потерпілого згідно з положеннями статті 1194 ЦК України на страхувальника (боржника) покладається додаткова - субсидіарна відповідальність, яка застосовується у випадку, коли в зобов`язанні беруть участь два боржники, один з яких є основним, а другий - додатковим (субсидіарним). При цьому основним боржником є саме страховик, який за договором цивільно-правової відповідальності зобов`язався відшкодувати третім особам шкоду, завдану його страхувальником, а субсидіарним (додатковим) - сам боржник.
Згідно зі ст. 619 ЦК України субсидіарний боржник несе відповідальність перед кредитором додатково до відповідальності основного боржника. Тобто потерпіла особа має право висувати вимогу до субсидіарного боржника не одразу, а лише в тому випадку, якщо цю вимогу не задовольнив основний боржник.
Отже, якщо у деліктному зобов`язанні боржників декілька, один з яких є основним - страховик, а другий - додатковим (субсидіарним - винна особа, страхувальник), між якими укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, і потерпіла особа не отримала від основного боржника страховика відшкодування шкоди в повному обсязі, то потерпіла особа в майбутньому може звернутися в порядку ст.1194 ЦК України до субсидіарного боржника за відшкодуванням різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах ліміту відповідальності страховика. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється, якщо отриманого страхового відшкодування недостатньо для відшкодування шкоди в повному обсязі.
Сплата страховиком АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності не припинило деліктного зобов`язання по відшкодуванню позивачці шкоди в повному обсязі. 
Сплата страховою компанією відшкодування в сумі за вирахуванням НДС, зносу та франшизи, - не позбавляє позивача права отримати понесені збитки за рахунок винної особи.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) ( п.1 ч.2 ст.22 ЦК України).
Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже, винна у дорожньо-транспортній пригоді особа повинна відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Вартість відновлювального ремонту є збитками, які підлягають відшкодуванню винною особою в повному обсязі, без урахування коефіцієнту фізичного зносу, за мінусом сплаченого страховиком винної особи страхового відшкодування.
Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 34С від 05 вересня 2018 року, вартість відновленого ремонту автомобіля «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 , становить 135 846,21 грн. з урахуванням НДС на замінюючі складові частини КТС; вартість відновленого ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 , становить 69 723,99 грн. з урахуванням НДС на замінюючі складові частини КТС (а.с.34-37).
Доказів на спростування вказаного висновку, - матеріали справи не містять.
Надані позивачем товарні чеки (а.с.16-26) свідчать про те, що для відновлення та ремонту автомобіля «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 , позивачка сплатила 105 330,02 грн., з яких: 84 430 грн. - на придбання запчастин та 20 900,02 грн. - за виконання роботи.
Вказані витрати фактично понесені ОСОБА_1 .
При цьому вартість проведеного позивачкою ремонту не перевищує суму, визначену експертизою.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. 
Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Висновок суду першої інстанції про те, що наявні підстави для відшкодування позивачці за рахунок відповідача, який є винним у ДТП, яка сталася 13 червня 2018 року, різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 13 червня 2018 року, винних не встановлено, - спростовуються постановою Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року, в якій зазначено, що настання ДТП відбулося в наслідок недодержання водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, а саме: п.п.8.73 та 3.10 ПДР України (а.с.27).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук